21 



vid detta besök har jag förut meddelat (Samuklsson 1906, s. 159). 

 Bland nya växter har jag här upptagit Anemone hepalica, Arenaria 

 trinervia. Pijrola media och Pteris aqiiilina. Jag kan nu tillägga: 



Antennaria dioica. Airtostaphylos ura nrsi, Aspleniiini scplenlriunale, Athy- 

 ihim fdix femina. Betala verracosa. (Ädamaf/rostis arnndinacea, Coeloglos- 

 sum viride, (lonindlaria majalis, Epilolyiam angnstifotiam, Festiica ovina, 

 Fragaria oesca, Gcraniam silimticuni, Ilicraciniii chloirlluni, cfr. crocatnm 

 (i knopp), oxijlepinm, pcllacidnm och stenolepis, Lotus corniculatas, Lyco- 

 podium clavatum f. lagopus, Melampyrum pratense ocli silvaticum, Myr- 

 tillus nigra. Paris quadrifolia, Picea excelsa, Pinus silvvstris, Rubus ida-us 

 och saxatilis, S(dix caprea, Sedum annuani, Solidago virgaurea, Sorlnis 

 aucuparia, Vaccinium vitis ida'a, Veronica of/icinalis. Viola riviniana, Wood- 

 sia ilvensis. 



Bland de af andra förut uppgifna arterna återfann jag alla utom 

 Asplenhim trichomanes, Equisetiim, Geraninm rohertiamim, Pnlsatilla, 

 Rihes och Viola inirabilis. 



Ofvan ha uppräknats 55 arter (utom Hieracia) från Hykjebergets 

 sydluta. Denna lista torde dock ingalunda vara fullständig, då jag 

 ej hade tillfälle att följa rasmarken i hela dess utsträckning. Bland 

 de nu nämnda ha Acer, Anemone, Arenaria, Aspleninm septentrionale 

 och trichomanes, Asiragalus, Epilohinm collinnm, Geraninm rober- 

 iianum, Ribes, Tilia och Verbascnm här sin högsta och nordligaste 

 kända förekomst inom Dalarne. Nordliga arter äro Kquisetnm, Hie- 

 racium cfr. crocatnm, Lycopodinm och Poa. 



Särskildt inom Öfre Dalarnes porfyrområde finnas många andra 

 berg med m. 1. m. branta stup mot söder. De enda som af mig 

 besökts äro Björnberget och Vitturn i Älfdalen, men på intetdera 

 stället påträffade jag någon särskildt sydlig art. 



Osmundsberget i Boda har länge varit bekant för sin rikedom 

 på för Dalarne sällsynta växter. Berggrunden utgöres af Lepttvna- 

 kalk (af silurisk ålder). Det är så väl branten mot väster som 

 björkängarna på sluttningarna, som hysa en synnerligen rik flora. 

 Själf hann jag vid ett besök (1927-09) endast anteckna de arter, 

 som förekommo i själfva branten, där kalkstenen går i dagen. 



Det högsta skogsskiktet utgöres af strödd Betuta odorata samt en- 

 staka Alnus incana och Populus tremula. 



Snårskiktet utgöres af tunnsådd Betula odorata samt enstaka Picea 

 excelsa, Populus tremula, Salix caprea och Sorbus aucuparia. 



Fältskikten snmmanflvta. 



' De öfriga, som af äldre författare upjiges här nä sin nordgräns, äro funna 

 längre norrut. 



