26 



larne). Några tillhöra björkbackarna. Mera sällsynta nedanför fjäl- 

 lens björkregion äro de öfriga. Carex atrata och Sagina äro inom 

 Dalarne funna endast i fjällens omedelbara närhet. Fesluca, SalLv 

 glauca och hastata (Kröningssvähd 1843; Wiström 190()), Sceplruni 

 och Viscaria äro funna på deltalandet vid Mora, och kunna vara 

 recenta nedvandrare. Många af växplatserna för Viscaria utgöras 

 af gamla slaggvarp. Blott i bergsbranter (sydlutor?) funna äro 

 Aspleniiun, Lijcopodium alpinum (Aroskxius 1862, II, h. 1, s. 18) 

 och Woodsia (jfr äfven Wiström 1906, s. 7). Poa aspern är funnen 

 såväl på stranden af Dalälfven som i bergsbranter. Lijcopodium 

 clavatum /'. lagopiis är ganska vanlig i Älfdalens björkbackar och 

 finnes sannolikt, fastän förbisedd, utbredd i de högre delarna af 

 hela Norrland. Arctostaphijlos och Phijllodoce uppträda i Norrland 

 h. o. d. på tallhedar, äfven de afsedda fynden i Älfdalen torde vara 

 gjorda i sådana. Hieracium adspersiiin är funnen som kolonist på 

 en vägkant (c:a öOO m. ö. h.). Särskildt märklig är Eriophoriim 

 Scheiichzeri, som förut är känd från myrar och ängar på fjällen 

 eller tämligen nära desamma. Af mig påträtTades 1906 två exemp- 

 lar på kanten af ett dike på botten af den för c:a 15 år sedan 

 torrlagda sjön ofvanför Älfdalens gamla porfyrverk. Trots tre som- 

 rars vandringar i Älfdalen har jag ej funnit den på något annat 

 ställe. Det torde därför vara sannolikt, att vi här ha att göra med 

 en mycket recent spridning på långt afstånd (närmaste bekanta 

 fyndort är belägen på ett afstånd af c:a 50 km.). Alchemilla alpina 

 och Angelicn äro utom i fjällsocknarna fimna i Siljanstraklens 

 silurområde. Hvilka formationer Aspidiiiin och Cijstopteris tillhöra, 

 är mig ej bekant. 



I del föregående ha vi sett, att i alla de typer af växtsamhällen, 

 som närmare beskrifvits, nordHga och sydliga växter förekomma 

 lills;immans utanför sitt egentliga utbredningsområde. Bägge sla- 

 gen mötas här ofta inom en och samma fullkomligt enhetliga for- 

 mation. Detta egendomliga förhållande är egentligen först på sista 

 tiden mera uppmärksammadt. Dock torde det ha sitt intresse att 

 erinra om Norrlins (1871, s. 56) u|)pgift, att på gungllyna i Onega- 

 Karelen liera subalpina arter sammanträlla med Epipactis pahisfris 

 och Ojjlirgs nigodcs. Hedan före up|)visMndel af denna blandning 

 af olika clcnienl genom Andkrssox och I1i:ssi:i,man (1907) samt 



