27 



BiRGKit (1908) hade Höghom (l90(i o. 1907) diskutpral denna egen- 

 domlighet. Han ntgick frän en jänilörelse melhin förliaUandena på 

 Norges västkust, där t. ex. Llimis montdna och Dri/as oclopefala 

 växa tillsammans, och vegetationen vid tvenne almförekomster i 

 Jämtland, äfvensom lunddäldernas vegetation (190(), s. 328 o. ;},'}8). 

 HÖGBOM anser sannolikt, att såväl de alpina som de sydliga arterna 

 äro att uppfatta som relikter Iran ett och samma tidsskede med 

 utprägladt maritimt klimat åtminstone i Jämtland. De sydliga arternas 

 förekomst som relikter och som fossila skulle då ej med nödvändighet 

 utgöra hevis för en högre sommartemperatur under denna tid. Det 

 afsedda klimatskedet sammanfaller ungefär med det atlantiska idet 

 BLYTT-SERNANDER'ska schemat. Andkrsson har kraftigt opponerat 

 sig mot denna åsikt (Högbom 1907, s. 73) och anser det bevisadt, 

 att under Litorinatiden »medeltemperaturerna för de egentliga som- 

 marmånaderna varit högre än i våra dagar . Denna åsikt torde 

 för öfrigt delas af alla andra, som S3'sslat med hithörande frågor. 

 Själf har jag på grund af studier af tvänne hasselförande torfmos- 

 sar i Öfre Dalarne anslutit mig till denna uppfattning (Samuelsson 

 1906). Härvid sökte jag älven gifva ytterligare stöd åt åt den åsik- 

 ten, att detta varmaste klimat fortfarit under den subboreala peri- 

 oden. Då de senaste årens forskningar på torfmossegeologiens om- 

 råde gifvit ännu mera stöd för denna åsikt, fmner jag intet skäl att 

 frångå densamma. Under den subhoreala perioden, som karaktäri- 

 serades af ett både torrt och varmt (kontinentalt) klimat (Sernan- 

 DER 1908), böra de under atlantisk tid möjligen konstituerade for- 

 mationer af det slag, KötiHO.M afser, ha sprängts eller sannolikt 

 utrotats. Efter den subboreala tiden har klimatet blifvit både fuk- 

 tigare och kallare (den subatlantiska tiden). 



I de afsedda växtsamhällena är enligt min åsikt de sydliga och 

 de nordliga arternas invandring att förlägga till olika tid. Under 

 subboreal tid förekommo i Norrland allmänt på ädla löfträd och 

 öfriga sydliga växter rika lundartade formationer. Sedan denna tid 

 ha de i stor utsträckning sprängts genom granens inträngande i 

 desamma (jfr Sernander 1893, s. 31 o. följ,; Örtenblad 1894, s. 

 53; Holmgren 1909, s. 67), särskildt gäller detta de nuvarande 

 granlundarna och delvis äfven lunddälderna [jfr särskildt de ofvan 

 s. 7 omnämnda almlokalerna och lunddälden (?) vid Lindtjärns- 

 bäcken L Det är därför ganska svårt att afgöra hvilka arter, som 

 uppträda som relikter på grund af deras undanträngande genom 

 granen, och hvilka arter, som utdött på alla ej särskildt gynnade 



