28 



slandoiter pa grund af klimatförsämringen. Bägge omständigheterna 

 samverka. Som exempel på en art, som fått sitt område i hög 

 grad inskränkt vill jag nämna Alniis glutinosa. Jag har som ofvan 

 nämndt iakttagit den på flera ställen i lunddälder, men inom Vän- 

 jans högt belägna socken har jag dessutom sett den i kanten af 

 myrar, således en ståndort, som ej i allmänhet plägar hj-sa s. k. 

 ek växter. Örtenbl.a.d (1894, s. 55) har förut omtalat förekomsten 

 af reliktkolonier af Alniis glutinosa å kärr och kärraktig mark, där 

 för stark fuktighet hindrat granen att invandra. Säkrare vittnes- 

 börd om ett varmare klimat lämna sydlutorna. Att sammanträf- 

 fandet af ett större antal för traktens öfriga vegetation främmande 

 arter af sydlig natur ej kan bero på någon tillfällighet, är med 

 styrka framhållet af bl. a. Grevillius (1895), Sern änder (1908) och 

 Holmgren (1909). — I björkängarna ingå som ofvan nämndt en 

 mängd sydliga arter. Dessa äro likväl ej relikter i den mening, att 

 de tillhöra ett växtsamhälle, som konstituerats under ett gynnsam- 

 mare klimat. Men att de i nutiden ha så stor spridning i björk- 

 ängarna, ofta som karaktärsväxter, talar ej heller emot deras egen- 

 skap af relikter i trakten. Att relikter kunna genom människan 

 erhålla förbättrade existensmöjligheter känner man förut (jfr An- 

 dersson 1902, s. 136; Sernander 1908, s. 409). 



Jag har nu omnämnt några egendomligheter i växternas nutida 

 utbredning inom Dalarne, som lättast förklaras genom att antaga 

 tillvaron af ett visst skede af den postglaciala tiden, karaktäriseradt 

 af ett varmare klimat än nutidens. De viktigaste bevisen för detta 

 skedes tillvaro ha dock lämnats af torfmossarnas fossil. Andersson 

 (1909) har nyligen lämnat en sammanfattning af dessa bevis, till 

 hvilken jag för närvarande ej har något att tillägga utöfver det före- 

 gående. Fyra lyndorter för fossil ek äro kända inom Dalarne, 

 nämligen två i trakten af Säter, en nära Hedemora och en vid 

 Ludvika (Andersson 1902). Tillsammans med ek äro här åtskilliga 

 andra sydliga växter funna. Dessa fynd utvisa, att ekregionen, som 

 nu nätt och jämnt sträcker sig in i Dalarne, förr omfattat större 

 delen af södra Dalarne. Sydlutorna vid Nyberget och björkängarna 

 i r.j usleråns dalsystem ligga således inom Litorinatidens ekregion. 



.Matiga af de nordliga arterna i de skildrade växtsamhällena ha 

 säkerligen under den subatlantiska tiden spridt sig från tjälltrakterna, 

 dit de under den subboreala perioden torde till största delen ha va- 

 rit inskränkta. Alt de ännu kunna spridas nedåt låglandet, visar bl. 

 a. lörekomsten af flera arter på Dalälfvens deltaland vid Mora. Ser- 



