30 



ligaste och östligaste fjället i Öster-Dalarne. Andjusvarden torde 

 nå ungefär samma höjd som Bösjövarden; Långsjöblecket fann jag 

 genom barometerafvägning vara 785 m. ö. h. Öfriga fjäll inom 

 Älfdalen torde nå en höjd af 700 — 800 m. ö. h. Då man betänker, 

 att fjällheden på dessa berg har en vertikal utsträckning af några 

 tiotal meter och björkregionen likaså, inser nian, att de alla ligga 

 under den rationella barrskogsgränsen, som enligt Kkllgren (1893, 

 s. 258) i Dalarne ligger vid omkr. 800 m. ö. h. x\lla de afsedda 

 bergen ligga inom området för dalaporfyrerna, hvilka enligt An- 

 dersson och Hesselman (1907, s. 85) bära en i jämförelse med 

 åtskilliga andra bergarter dålig skogsvegetation. Sannolikt ha vi 

 att söka i detta förhållande en af orsakerna till existensen af dessa 

 Ijällhedar på en så låg nivå. Äfven torde vindexpositionen spela 

 en viss roll. Kanske har en skogseld under gångna tider varit den 

 ursprungliga orsaken till trädbeståndets försvinnande. Under en 

 tid, då i hela Nordeuropa trädgränserna lågo så afsevärdt mycket 

 högre än i nutiden, synes det mig otänkbart, att ej dessa nu kala 

 bergstoppar varit helt och hållet bevuxna med l)arrskog. 



På toppen af Andjusvarden är utbildad en fjällhed med endast 

 mycket få buskar inströdda. Vegetationen är ej fullständigt sluten, 

 enär strödda mindre stenar ligga i dagen, andra partier upptagas 

 af obevuxet vittringsgrus. På en profyta strax norr om en triangel- 

 punkt anmärktes (19^7-08): 



Iiikliga — ymniga Cladonke, strödda Arctostaphijlos alpina, Calluna 

 nul(/<tris, Cetraria nivalis (med enstaka apothecier), Empetrum ni- 

 (/riiin och Mijrtilliis nigra, tunnsådda Azalea prociimbens och Vacci- 

 iiiuin inlis ida-a, enstaka Alectoria rigida, Betula nana (intill 2 dm. 

 hög) och odorata (l ex. 1 dm. högt), (Cetraria islandica, Deschampsia 

 /le.viiosa, Jiincus trifidus, Li/copodiiim selago /. adpressa, Myrtilliis 

 nliginosa, Polijtrivlmiu sp., Popnliis tremula (1 dm. höga telningar), 

 Sorbiis aiiciiparia (l ex. 1 dm. högt) och Stereocaidon sj). 



Längre ned på sluttningarna blefvo små låga björkbuskar rikli- 

 gare, likaså Calluna. Här förekommo utom de nyss uppräknade 

 äfven: 



Epilohiiun angnslifolinm, Liicopodiuiu alpinum, clavahim f. lagopns 

 och coinjjlaiuduni. Mclaiiipijriini pndense, iHcea excelsa och Piniis 

 siliwslris (bägge i buskform), Salix caprca, glauca, nigrica ns och 

 pltillirifolia, alla enstaka. 



Langsjöbleckets Ijällhod hann jag ej alt i detalj undersöka. Här 

 utgöras fältskikten af m. 1. m. ymnig Callnna med strödda — rikliga 



