33 



Ösler-Dalälfven. Dock måste maiT bortse från Gijpsophila, som jag i 

 naturliga formationer sett blott på de nu beskrifna [)unkterna. Sam- 

 manlagda antalet exemplar, jag sett, är omkring 20. Man lägge 

 lör öfrigt märke till den i jämförelse med tallhedarna i Hamra 

 (Andersson och Hessklman 1907, s. 54) mera sydliga prägel, ve- 

 getationen erhåller genom närvaron af utom Gypsophila äfven Carex 

 ericetoriim och Lotus corniciilatns. 



Så snart markens laftäcke blir upprifvet, så att den fina sanden 

 blir barlagd, blir genast Gypsophila rikligare. Därtör träffar man 

 ofta enstaka exemplar efter gångstigar i tallheden. Men äfven fordras 

 det, att ljustillgången skall ökas. Därför finner man den utefter 

 landsvägar, t. ex. mellan Kråkberg och Säs fäbodar tillsammans 

 med, utom flera af de redan förut nämnda arterna, Achillea mille- 

 foliiim, Agrostis viilgaris. Antennaria dioica, Campaniila rotundifolia, 

 Deschampsia flexuosa, Erigeron acer, Hieraciiim aiiricula och vulga- 

 tiim, som kanske alla ha människan att tacka för sin närvaro. Som 

 en annan ståndort af liknande natur vill jag nämna en 2 — 5 m. 

 djup skärning utefter byvägen mellan Östnors by och den nyss- 

 nämnda landsvägen. I denna skärning växte på den fina sanden 

 en kolonistvegetation med enstaka fanerogamer, nämligen Agrostis 

 inilgaris, Arctostaphijlos uva ursi, Calluna vnlgaris, Carex ericetoriim, 

 Deschampsia flexuosa, Festiica ovina, Gypsophila fastigiata, Piniis sil- 

 vestris och Rumex acetosella, af hvilka flertalet tillhör tallhedarnas 

 vegetation. 



De bägge fyndorter, där Gypsophila uppträder i någon större 

 mängd, äro af en annan natur. Större delen af området mellan 

 Orsasjön och Dalälfven utgöres af en nästan jämn sandslätt, som 

 begränsas af en vanligen väl markerad c:a 30 m. hög brant (fig. 3) 

 mot den bebyggda strandterrassen, som kontinuerligt höjer sig endast 

 några få meter öfver Siljans och Orsasjöns yta. På östra kanten 

 af platån finnas i stor utsträckning ganska stora, nu skogbevuxna 

 flygsandsdyner. Ett par hundra meter väster om södra ändan af 

 byn Bonas finnes ännu ett synnerligen vackert flygsandsfält, som 

 sannolikt ej på lång tid varit bundet (fig. 2). På senare år har man 

 genom att utlägga ris etc. sökt binda flygsanden, hvarför området 

 nu är inskränkt till ungefär hälften. På själfva flygsandsfältet, som 

 har sin största utsträckning i riktningen sydost— nordväst, växte blott 

 Arctostaphylos uva ursi, Betiila verriicosa, Calluna vnlgaris, Carex 

 ericetorum, Festuca ruhra, Hieracinm irrugans och iimbellatum. Lotus 

 corniculatiis, Pinus silvestris samt Polytrichum juniperinum. Rundt 



Svensk Bulanisk Tidskrift iOlO. 3 



