42 



bl. a. Calamagrostis epigeios, Carex ericetoriuih Spergiila vernalis och 

 Thymus serpyllum. Hela serien af hedartade formationer är för öf- 

 rigt ytterst nära öfverensstämmande med vegetationen på sandom- 

 rådel vid Mora. På Tavastmon förekommer enligt Herlin (1896, 

 t. ex. s. 75) gammal nu bunden flygsand i stor utsträckning. Fram- 

 för allt på denna växer Diantluis. Oaktadt Herlin påträffat denna 

 sand inlagrad i torfmossarnas lagerföljd, är dess ålder mycket osä- 

 ker. Herlin (1896, s. 80) anser Diantluis vara relikt från sandens 

 aflagringstid. 



Utanför Fennoscandia finnes Gypsophila fastiginta i västligaste 

 Ryssland från Ingermanland i norr till Podolien i söder (äfven i 

 Pensa i östra Ryssland), i större delen af Österrike och Ungern (dock 

 ej i alptrakterna), i östra Tyskland samt på några enstaka punk- 

 ter i västra Tyskland. 13en saknas däremot alldeles i södra Tysk- 

 land. (Jfr t. ex. Areschoug 1867, s. 57; Schilz 1909, s. 57).^ 



Här nedan vill jag nu lämna några exempel på Gypsophilas före- 

 komstsätt utanför Fennoscandia. 



I Ingermanland förekommer Gypsophila på de stora sandområ- 

 dena, som omge de stora vattendragen, såväl kring Luga som Na- 

 rova (Meinshausen 1878, s. XH o. 50). Detta sandiga land har 

 vanligen en stäppartad prägel- På de flackare partierna finnas 

 sparsamma, magra gräs och örter, som växa antingen i ett tätt, grått 

 laftäcke eller direkt i den lösa, gula sanden. Bland de vanligaste 

 arterna nämnas Artemisia campestris, Fesiiica ovina, Gypsophila fasti- 

 giafa, Jasione montana (dock hufvudsakligen i de torra barrskogarna), 

 Solidago virgaurca och Thymus serpyUum, för att blott upptaga de 

 arter, som äro gemensamma med de svenska fastlandsfyndorterna 

 lör Gypsophila. 



I centrum af utbredningsområdet förekommer Gypsophila som en 

 karaktärsväxt i tallskogar och på sand])uslor. Så t. ex. uppger 

 Massalsky (I888), all den kring Druskeniki i Lithauen är karaktäris- 

 lisk för tallskogarna på sandblandad lerjord. I främsta rummet vill 

 jag dock hänvisa lill Khrners bekanta skildringar från de ungerska 

 pustorna, där Gypsophila förekommer som en karaktärsväxt i Stipa- 

 formationen (Kerner 1863, s. 292). Denna förekommer på bunden 

 flygsand och utgör ell mellanstadium mellan den koloniartade ve- 



' Förr har den uppgifvits förekonima äfven i Dalmatieii, norra Italien och syd- 

 östra Frankrike, livilka uppf^iftcr doclv visat sig l)er() pä förväxling med andra 

 r;;//).so/;/7/7r/-artcr. 



