46 



klimatskede. Deras invandring förlägges af både Sehnander (1894, 

 s. 82) och Andersson (1896, s. 41) till Ancylustidens mest konti- 

 nentala klimatskede (den boreala perioden enligt Sernander). Från 

 denna tid skulle enligt Andersson de flesta vara relikter. Ser- 

 nander (1908, t. ex. s. 407) åter tror, att de nuvarande på sydost- 

 europeiska arter rika formationerna konstituerats under den sub- 

 boreala tiden. Hvarken Sernander eller Andersson ha uttalat sig 

 direkt om tiden för Gypsophila fastigiatas invandring på sina nu- 

 varande ståndorter. x\tt den förekommer i stor utsträckning på 

 låga nivåer på Gotland behöfver ej betj^da, att vi ännu i relativt 

 sen tid haft ett kontinentalt klimat, då man betänker, att landets 

 successiva höjande bör i stor utsträckning ha nyskapat ståndorter 

 af just det slag, som Gypsophila väljer. Att utleta orsakerna till 

 Gypsophilas högst märkliga utbredning inom Fennoscandia är ej 

 lätt. 



En viktig faktor, man har att taga hänsyn till, då man söker 

 förklara orsakerna till en växtarts utbredning, är dess invand- 

 ringshistoria. Det vore tänkbart, att Gypsophila hörde till de arter, 

 som invandrat till Fennoscandia så sent, att de ej hunnit utbreda 

 sig till sina klimatiska gränser. Redan Areschoug (l867, s. 78) har 

 framhållit, att vissa stäppväxter (detta namn användes dock ej), t. 

 ex. Astragaliis arenariiis och Dianthus arenariiis ej ha sitt centrum 

 i det egentliga ryskasiatiska stäppområdet, utan företrädesvis finnas 

 i länderna sydost om Östersjön. Hit hör äfven Gypsophila. Are- 

 schoug framhåller äfven möjligheten, att dessa arter uppstått efter 

 istiden i det område, där de nu ha sitt centrum. Kerner (1863, 

 s. 317) förmodar, att Gypsophila fastigiata efter »diluvialtiden> upp- 

 stått ur G. repens. Om dessa nu afsedda arter stå så nära andra, 

 att man kan tänka sig, att de utvecklats ur dessa senare i post- 

 glacial tid, känner jag ej. Areschoug synes knappast anse detta 

 sannolikt. Jag vill särskildt framhålla, att dessa arter kanske ej 

 kunna trifvas på de saltstäpper, h vilka utgöra hufvuddelen af de 

 ryskasiatiska stäpperna. Det kan vara af detta skäl, som de ha en 

 så inskränkt utbredning. Oaktadt man genom att antaga, att Gyp- 

 soj)hila uppstått i poslglacial lid och ej hunnit sprida sig till sin 

 klimatiska gräns, skulle kunna linna en förklaring till dess egen- 

 domliga utbredning i Fennoscandia, anser jag ett sådant antagande 

 åtminstone för närvarande föga sannolikt. 



Kn af de viktigaste faktorer, som bestämma växtarternas utbred- 

 ning, är lufttemperaturen under någon årstid, vanligen sommar- 



