47 



månaderna. En arts utbredningsområde särskildl inom Sverige 

 begränsas ofta norrut af någon isoterm. Dock är att märka, att 

 ett annat klimat under föregående tider lämnat spår efter sig i 

 växternas utbredning (jfr föreg. kap.). Gypsophila fastigiatas nord- 

 ocb västgräns följer ej någon isoterm. Ej heller synes mig neder- 

 börden böra direkt spela någon större roll för en art af Gypsophilas 

 karaktär. Den klimatiska faktor, som för en stäppväxt bör spela 

 den största rollen, är utan tvifvel den direkta solstrålningens inten- 

 sitet och mängd, hvilken naturligtvis i viss mån sammanhänger 

 med nederbördsmängden (jfr Höck 1898). De af Ramberg (1909) 

 helt nyligen publicerade kartorna öfver antalet solskenstimmar under 

 årets olika månader ge dock ej några säkra anvisningar. För Fin- 

 land, där G ypsophila-fy ndorierna erbjuda de största svårigheterna, 

 finnas inga dylika kartor, såvidt jag känner. Jag vill dock fram- 

 hålla, att antalet solskenstimmar, särskildt under sommarmånaderna, 

 är mycket stort på Öland och framför allt på Gotland. På grund 

 häraf äro vissa ståndorter, såsom alfvarområden och sandfält, före- 

 mål för en stark lokal uppvärmning (Johansson 1897, s. 61; Hem- 

 MENDORFF 1897, s. 29; WiTTE 1906, s. 29). Detta förhållande torde 

 vara en af de allra viktigaste orsakerna till dessa öars rikedom på 

 sydosteuropeiska xerotermer. 



Äfven fyndorterna för Gypsophila inom Skåne ligga inom ett om- 

 råde, där talrika sydosteuropeiska xerotermer trifvas. Tallskogen 

 vid Snogeholmssjön kan ej vara den ursprungliga ståndorten för 

 Gypsophila i trakten, då tallbeståndet helt säkert är planteradt. Huru- 

 dan vegetationen varit före dettas tillkomst, känner jag ej, men det 

 synes mig vara ganska sannolikt, att vi haft m. 1. m. öppna sand- 

 fält. Den rikliga förekomsten af bl. a. Ammophila arenaria, Carex 

 arenaria, Elymiis arenariiis och Helichrysum arenarium talar ej för 

 dessas nutida invandring från något längre bort beläget område. 

 Det är därför antagligt, att dessa liksom Gypsophila och flera andra 

 äro rester från den vegetation, som funnits på sandkullarna, innan 

 skogen planterades, men genom denna fått sin utbredning i hög 

 grad inskränkt för att i dessa dagar åter utbreda sig. Är sanden 

 af flygsandsnatur, torde dynerna ändock vara af hög ålder. 



Gypsophilas förekomst i Moratrakten är mycket svårförklarlig. 

 En möjlighet vore ju, att Gypsophila genom människan kommit till 

 Mora. I så fall vore dess förekomst på de åtminstone delvis genom 

 människans åtgörande öppna sandfälten det primära; sedan skulle 

 den härifrån ha spridt sig in i tallhedarna i enstaka exemplar. Detta 



