48 



är dock föga sannolikt, bl. a. därför att Gypsophila ej brukar upp- 

 träda som kulturelement; såvidt jag vet, är ej ett enda exempel 

 härpå kändt från Fennoscandia. Vidare förekomma på tallhedarna 

 i Mora andra växter: AnthijUis, Calamagrostis epigeios och Carex 

 ericelorum. hvilka visserligen ej bruka räknas till den svenska flo- 

 rans stäppväxter, men äro mycket sällsynta i Norrland och ha stor 

 utbredning i Osteuropa (jfr ofvan, s. 37). Moratrakten har ej i något 

 afseende mera kontinentalt klimat än öfriga delar af mellersta Sve- 

 rige. Ej heller är jordarten, där Gypsophila växer, i någon högre 

 grad kalkhaltig. Visserligen ligga alla fyndorterna på silurisk berg- 

 grund, men den ofvanliggande, mycket mäktiga sanden är bildad 

 af de kalkfattiga dalaporfyrerna, som vidtaga nordväst om Siljan. 

 Området väster om Orsasjön är ett af de största sandområdena i 

 Sverige. Sandens starka uppvärmning under sommarens solskens- 

 dagar gör det möjligt för Gypsophila att trifvas. 



Äfven de finska Gj/psop/jzVa-fyndorterna befinna sig på mark, som 

 under sommaren starkt uppvärmes. Fyndorterna på karelska näset 

 ligga ganska nära de öfriga i de ryska Östersjöländerna. Långt 

 allägsna från dessa ligga de öfriga finska. De i Satakunta ligga 

 ungefär midt emellan de karelska och de i Mora. De märk- 

 ligaste af alla fyndorterna äro utan tvifvel de i Kuusamo och Imandra. 

 De i Kuusamo ligga c:a 550 km. från närmaste söder därom be- 

 lägna; den i Imandra ligger ytterligare c:a 250 km. längre norrut. 

 I dessa fall är det åtminstone för närvarande svårt att utleta någon 

 klimatologisk faktor, som kan gynna dessa områden. På Hvita 

 hafvets nordkust förekommer, som ofvan nämnts, äfven Dianthns 

 arenarins. Det är troligt, att ingendera af dessa arter kunnat före- 

 komma, om de ej valt ståndorter, som i hög grad äro föremål för 

 lokal uppvärmning och ej heller äro bevuxna med ett slutet vege- 

 tationstäcke. Flera andra äkta stäppväxter förekomma äfven enligt 

 PoHr.i-: (1903, s. 90 o. följ.) j)å torra backar inom nordligaste delen 

 af det nordryska skogsområdet i trakten nordost om Archangelsk. 



Skrnander (1908) har omnämnt förekomsten af fossila flygsands- 

 dyner på flera ställen i Sverige. Till de af Sernander nämnda 

 exemplen kunna utom de redan ofvan lämnade läggas flera, sär- 

 skildt från Finland (jfr t. ex. Herlin 189(), s. 78). Det synes mig 

 vara mera än en tillfällighet, all Gypsophila fastigiata förekommer 

 på gammal nu till största delen bunden flygsand i Dalarne, samt 

 att ståndorterna i Skåne och vid Mainz äro af den beskallenhet, 

 att vi här med stor sannolikhet haft postglaciala flygsandsfält. Det ligger 



