69 



samtidig med hällkistliden, göra alla granförande aflagringar un- 

 der de suhhoreala skogsbottnarna åtminstone i de medelsvenska 

 torfmossarna också till subboreala. 



Jag antar t. ex. sålunda med von Post, att Kvarnmyrhalsen 

 (Almunge sn., Lappland), i hvars bollenlager Witte och jag anlräi- 

 iat gran, al"snördes frän halVet i subboreal tid. Och alldeles klar 

 är den subboreala åldern för öfre delen af gyttjorna i mossar med 

 den subboreala igenväxningstypen. Större delen af de medelsvenska 

 och sydfinska 7>r//;a-lynden räknar jag sålunda till denna tid. 



Fig. '1. Kartskiss visande Trapa natans nuvarande och 

 forna utbredning under postglacialtiden. Efter Gunnar 

 Andersson 19U3 p. 25. Den grofva linjen är dragen ge- 

 nom de nordligaste trakter, där ännu sparsamt lefvande 

 exemplar af sjönöten torde finnas. • Lokal för fossil Trapa. 



Man behöfver för att inse det berättigade i denna åskådning en- 

 dast kasta en blick på Kjellmarks tabell p. 672 — 674 öfver hans och 

 mina 6 r/a/>rt-niossar från norra delen af Närke, alla belägna på 

 c:a 40 m. höjd, hvilket torde motsvara c:a 53 % af Litorina- 

 gränsen. I dem alla ligger skogstorf direkt på eller med en tunn 

 Phragmites-hank skild från gytljebäddarna. — Detsamma är förhål- 

 landat med de 2 rrajoa-förekomsler, jag 19^-— '-%08 uppdagade och 

 undersökte i de lorfmossar, som omgifva den forna Mosjön på När- 

 kes-slätten: 



