73 



hade jag vid mina stiuiier (Skhnandhr 1<S92) öfver sambandet mel- 

 lan nivå- och klimatändringar i Uppland, också för delta landskap 

 fått låga värden, som jag sedan yllerligare kunnat nedpressa. Gåf- 

 vastbomossen och Gibomossen i Öster-Löfsla socken (Sernander 

 1901 p. 82) ligga lågt — resp. c:a 20 m. ö. h. och vid c:a 28 % af 

 L. (i. — och visa bägge den subboreala igenväxningstypen med 

 mäktiga skogsbottnar under suballantisk kärrtorf direkt på gyttja 

 (19^7i]/^^* ^'^ långt ner som vid Hedervikskärren har jag dock 

 icke förr iakttagit subboreala lager. Sätter man L. (i. i trakten 

 till c:a 56 m. (Munthk 1894), lar man kärren att ligga vid ungefär 

 13 % af L. (i. Nu fogar det sig så, alt jag har en mosse i när- 

 heten af Hederviken, hvilken tyckes sakna märken efter den sub- 

 boreala uttorkningen. Del är Vifvelslamossen (Sernander 1900), som 

 återfinnes längst in i den långa af kärr upptagna dalgången mellan 

 Orkesta och Hargs kvarn i Skånella. Terrängförhållandena tyda 

 på, att afsättningen af sötvattensgyttja vid Vifvelsta började, då 

 hafvet vid sitt tillbakaryckande kommit under Hargströskeln till 

 en nivå af 6— 6,5 m., knappast 7 m., som jag 1. c. p. 46 antager. 

 I.. G. torde att döma efter isobasernas förlopp här ligga c:a 1 m. 

 lägre än vid Hederviken. Isolationen ägde efter denna beräkning 

 rum vid 11 % af L. G. 



1 Vifvelslamossen är nu lagerföljden: 



a. 30 cm. Kärrtorf. 



h. 35 cm. AmbIyste</iiini-torf. 



c. 45 cm. brun Gijtlja med gran. 



d. 90 cm. Vaiicheria-gijttja. 



e. Clypeus-Iera. 



1 lager c. anträffade jag 10 cm. ofvan d. en samling bitar af en 

 kruka, som enligt B. Salin »antagligen härrör från något af de 

 första 6 århundradena efter Kristi födelse" (Sernander 1. c. p. 47). 

 Vaucheria-gyttjan torde, åtmitistone till större delen, vara brack- 

 vatlensbildning (jfr Witte 1905, p. 442). Krukbilarnas plats i la- 

 gerföljden talar sålunda för, att bäckenet isolerades från hafvet 

 vid tiden nära före Kristi födelse. Men jag antar, alt öfver- 

 gången mellan den subboreala och subatlantiska tiden faller un- 

 gefär i öfvergången mellan bronsåldern och järnåldern. Då nu He- 

 derviken vid 13 "^o af I- (i- ännu bär subboreala vittnesbörd, och 

 Vifvelsta vid 11 % ser ut att ha isolerats under äldre järnålder, 

 torde man för Uppland kunna sälla 12 % af L. (i. som tidpunkten 

 för aflösningen mellan de nyssnämnda klimatskedena, nalurligen 



