76 



honom och Gunnar Andersson 1896 c. p. 467: »dass Najas flexi- 

 lis schon in der ersten Periode der Kiefernzeit an den Ufern des 

 Ancyhissees enllang gewachsen ist». 



Angående Najas flexilis ulbredningshistoria inom Fennoskandia 

 säger Gunnar Andersson 1. c. p. 467, sedan han uppräknat de 4 sjöar, 

 där den då var funnen letVande inom området: »Da nun alle bis- 

 her bekannten Fundorte, ausser dem See Ringsjön, höchst wahr- 

 scheinlich in dem ehemaligen Gebiete des Ancylussees liegen, und 

 da infolge der bei Sortanlax in Oslfinnland gemachten Funde von 

 fossilen Samen derselben zu erwarten ist, dass man sie noch an 

 vielen Punkten von Finnland wird fossil antreffen können, so 

 sprechen gute Griinde dafiir, dass der Ancylussee fiir die Verbreitung 

 derselben von Bedeutung gewesen ist (»så talar mycket för att den 

 spridt sig utmed Ancylussjöns stränder» 1896 b. p. 43); aber ander- 

 seits zeigt ein neulich von G. E. Stangeland und Verf. gemachter 

 Fund von fossilen Samen in Hellemyr, Listers Amt SW-Norwegen, 

 dass die Verbreitung dieser Art iiber die skandinavische Halbinsel 

 nicht ausschliesslich an jenen See gebunden gewesen ist.» Heder- 

 viken ligger nog, som Gunnar Andersson framhåller, inom Ancy- 

 lussjöns gamla område, men jag kan ej fatta, hvilket inflytande detta 

 inhafs litoralflora skulle ha i)å floran i en sjö, som efter ancylus- 

 tiden varit täckt af ett omkring 50 m. djupt Litorinahaf. 



I sydvästra Norge har Najas flexilis utbredningsområde samman- 

 krympt under litorinatiden. Innan några fossila fynd från denna 

 lid äro gjorda i Uppland, är det för tidigt att öfverflytta ett liknande 

 betraktelsesätt pä Hederviksförekomslen. Ännu finnas lika goda 

 chanser för antagandet af en tillfällig spridning, kanske ganska sen, 

 från ett mera aflägsel växlslälle. At vikt för artens spridningsbiologi 

 är det lörhåliande, som H.i. Nilsson p. 145 påpekar, nämligen att 

 nötens adhesion lill vallnel är »sä ringa, att den, en gång upp- 

 kommen till ytan, lätt håller sig flytande, hvarigenom spridningen 

 i hög grad underlättas». 



En sådan recent invandring till Hederviken föreligger säkert i 

 Hiccia notans. Jag samlar sedan några år tillbaka uppgifter om denna 

 synnerligen lätt igenkännbara lefvermossas utbredning inom norden 

 och är synnerligen lackstnn för hvarje bidrag härtill. Af dessa 

 mina studier har redan liamgått, att Jiiccian i wSverige är en myc- 

 ket sen invandrare, som troligen först på 187()-lalet började upp- 

 träda i östra delen af mellersta Sverige, men som sedan genom 

 vattenfåglar spridt sig i slort sedt västerut. Dess första kända fynd- 



