106 



större utbredning". Möjligt är ju, att sä kan ha varit förhållandet, 

 men vida troligare är det, enligt min mening, att, som ofvan nämn- 

 des, de små spridningsmöjligheter Epipogium har, de stora fordrin- 

 gar den ställer pa de edafiska förhållandena och slutligen de spe- 

 ciella biologiska betingelserna, som stå i samband med dess sapro- 

 fytiska lif, lagt hinder i vägen för en större och allmännare ut- 

 bredning. Rent klimatologiskt sett synes Epipogium tåla rätt olika 

 förhallanden; den finnes i Skandinavien norr om polcirkeln, i Mel- 

 laneuropa ned till Schweiz och i sj^dost till Kaukasus, den är vi- 

 dare anträlTad i Sibirien vid floden Lena och i det tempererade 

 Himalaya, men däremot saknas den i södra och i allmänhet i 

 vestra Europa med dess vida gj'nnsammare klimat. Anmärkas bör 

 äfven, att den öfverallt, där den förekommer, uppträder i samma 

 ringa och sparsamma utsträckning, som vi känna till från våra 

 trakter. Häyrén torde därför få utsträcka sin förklaring af Epipo- 

 gium såsom relikt till att omfatta hela dess utbredningsområde. 

 Denna intressanta och vackra orkidé skulle då snart, såvidt ej 

 bättre tider stunda, komma att öka de utdöda växternas antal. Jag 

 hoppas, att så icke må blifva fallet. 



LITTERATURFÖRTECKNING. 



1. Andersson, G. ocli Hesselman, H., Vegetation ocli Hora i Hamra 

 kronopark. Skogsvårdslöreningens Tidskr. 1907. 



2. liECCARi, O., Malesia: racolta di osservationi botaniche inlorno alle 

 piantc dell arcipelago Indo-Malese e Papuano Vol. III. F"ircnzc-P>oma 

 1890 (ref. i Justs .lahrcsb. 1890 I, s. 4()3). 



3. Fries, K., Novitiit- I^"lora' Siiecica', Ed. 2. Lund 1828. 



4. — , — , " Mänt. III. Upsala 1842. 



."). Haglund, ]•]., Ur de nordiska vedväxternas ekologi. Akad. Aih. Up- 

 sala 190.'). 

 (). HoLLGREN, U. .\., Huru (ioodyera repens sprides. Flora ocli Fauna 



7. HÄvitÉN. Iv, (iranbestanilen i Finland. (ieogr. Föreningens Tid- 

 skr. 18<)8. 



8. IR.MISCH. T., Beiträgc zur Biologic und Mor])hologie der Orchidcen. 

 Ucip/.ig 18.").'>. 



9. Kekner v. Marilaun, A., IMlan/cnieljen. lA-ipzig 1887. 



K). UUNDSTRriM, .\. N., Några iakllagelscr ölVer Calypso horealis. Bot. 



Not. 1888. 

 11. Olsson, P., .länillands laneroganicr ocli oniiljunkar. O. K. Vet. 



Akad. lörhandl. 1881. 



