109 



ter granskning af såväl norska som utländska exemplar, de senare 

 från flera olika trakter, är utg. öfvertygad, alt närv. är en utmärkt 

 art.» Man fmner väsentliga afvikelser både i blommans, blomställ- 

 ningens och skottets byggnad. 



Blomställningen hos Scirpus radicans är sammansatt af ägg- 

 formade småax, som alla äro skaffade. Hufvudaxeln är kort, 

 1—2 cm. och begränsas i toppen af ett småax. På hufvudaxeln 

 sitta talrika spiralställda skärmblad, de öfre hinnlika, de nedersta 

 stora och gröna. De öfre skärmbladen stödja enstaka småax, de 

 nedre förgrenade sidoaxlar, som i sin förgrening upprepa hufvud- 

 axeln och bli allt kraftigare, ju längre ned på hufvudaxeln de sitta. 

 Ur de nedersta skärmbladens veck utgå sålunda de 1 — 3 största 

 sidoaxlarna, som äro 5 — 8 cm. långa och alltså betydligt längre än 

 hufvudaxeln. Dessa äro i sin ordning upprepade gånger förgrenade; 

 jag har funnit axlar af 5:e ordningen. 



Hos Scirpus silvaticiis är blomställningen byggd på analogt sätt 

 (se Raunkler, Danske Blomslerplanters Naturh. fig. 239 A), men 

 kraftigare; Raunklkr, som säger, att denna art »blandt de danske 

 Arter har den rigest grenede Blomsterstånd», har hos densamma 

 funnit sidoaxlar af ända till 7:e ordningen. Hos S. silvaticus äro 

 emellertid — såväl på hufvudaxeln som på biaxlarna — de i de 

 öfversta skärmbladens veck sittande småaxen oskaft ade, och som 

 de sitta mycket tätt, bilda de med toppaxet hufvudlika sam- 

 lingar af 2 — 3 småax. Dessa hafva hos denna art en mer rundad 

 form än hos radicans. 



Kalkborsten hos S. radicans äro mycket långa och syntes för 

 blotta ögat som utstickande hvita trådar, men hafva vid torkning 

 rullat ihop sig. De äro försedda med glesa taggar, vid hvilka häf- 

 tade pollenkorn och teleutosporer af Piiccinia. Hartivian uppger, 

 att kalkborsten äro släta, men å mina exemplar finnas sparsamma 

 taggar. 



Hos S. silnaticus äro kalkborsten af nötens längd och sträfva. 



Scirpus radicans förekom på öppen, våt dyjord (ej i vatten) och 

 bildade där tufvor med ända till 20 strån. De inre stråna voro 

 vanligen mera lågväxta (40 — 60 cm.) och grofva samt begränsade 

 af en blomsamling, medan de yttre blefvo spenshgare, mera hög- 

 växta och med groddskott i blomsamlingens ställe. Dessa strån 

 böjde sig sedermera bågformigt utåt och nedåt samt nådde slutli- 

 gen marken. Det var ingalunda sällsynt att påträffa tufvor utan 

 blomsamlingar, uteslutande med groddskott. 



