111 



iaslpimkt var belägen sä, all de blefvo rena axillärknoppar till 

 bladen och således spiralanordnade. Denna iakttagelse ger ju en 

 god lörklaring till spetsknopparnas bildningssätt. Tänker man sig, 

 att tre internodier i spetsen al" strået undertryckas, så att bladen 

 och de i deras veck sittande groddskotten bli tätt hopträngda, har 

 man ju toppknoppen. 



Som redan nämndt befunno sig de ofvan skildrade enbart grodd- 

 skott alstrande stråna i tufvornas periferi. Långa och gängliga 

 böjde de sig så småningom af sin egen tyngd i en båge utåt och 

 nedåt, hvarvid spetsen slutligen nådde jordytan och borrade sig 

 ned något, dock högst 2 — 3 cm. Därvid utväxte groddknopparna 

 till skott med rötter. Vanligen anträlTades två dylika skott, ett på 

 hvardera sidan af moderaxeln, någon gång blott ett; flera än två 

 fann jag icke. Det var ett ganska egendomligt skådespel att se 

 stråna på detta sätt allsidigt böjda ut från moderplantan med de 

 nya skotten i olika utveckling. Stråna bildade en halfcirkel i luf- 

 ten, så att nyskottens afstånd blef 50 — 60 cm. från hufvudplantan. 

 De största skotten hade vid tiden för mitt besök nått ända till 1,5 

 dm. i höjd, men förbindelsen med moderindi videt syntes det oak- 

 tad t vara oförminskad. Någon antydan till att strået vissnat kunde 

 icke iakttagas, hvarför förbindelsen med moderplantan torde upp- 

 höra ganska sent. Hos de upprätta, styfva, blombärande midtskot- 

 len kunde icke någon böjning iakttagas, hvarlör groddskotten här 

 troligen lossna och falla till marken. 



Scirpus radicans förekommer enligt Nymans Conspectus ochAscHER- 

 son-Graebner, Synopsis i Piemont, Tyskland, Österrike och Ung- 

 arn, Serbien, Bulgarien, mellersta Ryssland, Sibirien, Amur-området. 

 Dessutom är den känd från Finland och Norge (Telemarken). I 

 Sverige upptäcktes den för några år sedan af kand. H. P^röding i 

 N. Råda socken i Värmland. Vid Hallaren fanns den endast i två 

 diken om 30 meters längd hvartdera. Under de följande dagarna 

 efter upptäckten af växten sökte jag den förgäfves både i fortsätt- 

 ningen af dikena, i tvärdiken därifrån och utefter stränderna å de 

 återstående delarna af Hallaren. Här frodades endast Scirpus sil- 

 vaticiis, medan denna felades å Å\ radicans' växplats. 



Hur har nu denna växt kommit hit? Att det är en fullt själf- 

 ständig art och icke en lokalform af S. silvaticus är påtagligt, ehuru 

 den vid flyktigt påseende kan tyckas så. Ännu svårförklarligare 

 än eljest torde dess uppträdande vara här, då platsen under 350 år 

 legat under vatten, såsom framgår af följande. 



