118 



Ty|)iska isidier, jämnt fördelade öfver bålens öfversida, finnas 

 hos P. exasperntula och P. fnliyinosa samt dess var. hvtevirens. Hos 

 P. prolixa var. iaidiotijla äro de tätt liopade i oregelbundna, öfver 

 bålen något upphöjda, på dess äldre delar ofta sammanflytande 

 grupper; de särskilda isidiernas fria delar höja sig obetydligt öfver 

 gruppen, och denna har ofta ett mullbärsliknande utseende. Hos 

 P. sorediata bildas skarpt begränsade, runda, höga vårtor, ofta huf- 

 vudlikt ansvällda i spetsen; på dessa sitta ytterst små, svartaktiga 

 isidier, som snart affalla, hvarefter soredier alstras. Här föreligga 

 således skaffade isidiegrupper, som ombildas till soral. På ett i 

 vissa hänseenden liknande sätt förhåller sig P. siibaiirifera. Redan 

 på unga bålflikar visa sig små, runda, låga vårtor, som gifva upp- 

 hof till gulaktiga soral. Ju äldre bålen blir, desto talrikare blifva 

 dylika vårtor, så att de ofta till sist helt och hållet betäcka bålen. 

 1 början äro de beklädda med små bruna utskott, som af Fr. Rosen- 

 dahl betecknas som isidier, och sedan dessa fallit bort, alstras 

 soredier. Hos P. subargcntifera slutligen utbildas tidigt små, låga, 

 föga skarpt begränsade sorediealstrande vårtor, som på äldre delar 

 af bålen sammansmälta med hvarandra och vanligen alldeles be- 

 täcka densamma. 



Barklagret är hos P. prolixd var. isidiolijla, P. sorediata och P. 

 siihanjentifera tjockt och llerskiktigt, hos de öfriga tunnt, en- eller 

 tvåskiktigt. Hos de båda förstnämnda äfvensom hos P. exaspera- 

 tula förändrar märglagret ej färgen vid behandling med klorkalk, 

 hos de öfriga blir det rödt. 



3 1). P. prolixa (Ach.) Nyl. var. isidiotyla (Nyl.) (P. isidiolijla 

 Xyl. pro subsp. P. prolixa'] afviker från P. prolixa därigenom, att 

 bålen är försedd med oregelbundna grupper af tjocka, låga, något 

 förgrenade, i spetsen gråbruna isidier, på äldre delar af bålen ofta 

 sammanflytande och täckande densamma. Apothecierna och spo- 

 rerna som hos hufvudformen, de förra dock ofta försedda med isi- 

 dier på kanten. Ju talrikare isidiegrupj)erna äro, desto sparsam- 

 mare äro aj)()tbecierna tillslädes. 



Denna var. förekommer på liknande ståndorter som P. prolixa, \ 

 Stockholmstrakten dock mycket sparsammare och sällan med aj)0- 

 thecier. Rikt isidiebärande exemplar växa bredvid typisk P. pro- 

 lixa, hvilket synes mig bevisa, att isidiebildningen ej direkt fram- 

 kallats af yttre faktorer. 



F. RosF-NDAULs l)eskri 111 iiig och alhildningar af 7^ i/Zo/zu^/ZZ/ifTa Nyl. 

 hänföra sig med all sannolikhet till isidiolijla, som redan 1(S75 ut- 



