120 



från Skåne upp till Uppland. Det är en synnerligen distinkt art, 

 lätt igenkänd på sin tunna bål (utan klorkalkreaktion) och sina 

 klubblika isidier, och kan redan för obeväpnadt öga knappt för- 

 växlas med någon i Sverige förekommande. 



6. P. fuIigrinosaipR.) Nyl. (P. olivacea var. fiiliginosa Fr.) har täm- 

 ligen tunn, på yngre delar glänsande, mörkt grönbrun — kastanj e- 

 brun eller sotbrun, svagt och otydligt gropig bål, som är ganska 

 tätt tryckt till underlaget och tidigt försedd med talrika cylindriska, 

 föga eller icke förgrenade, matta, svarlbruna eller svarta isidier; 

 dess flikar äro plana, tämligen breda, i spetsen afrundade och djupt 

 naggade. xVpothecierna, sällan utvecklade, äro små, sällan nående 

 upp till 3 mm. i diameter, med mörkbrun, något glänsande disk 

 och tämligen tunn, hel, isidiebärande kant. Sporerna äro äggrunda, 

 11 — 13( — 14) /j. långa, 7 — 8( — 9) /j. tjocka, tämligen tunnväggiga. 



P. fiiliginosa förekommer här och där i Stockholmstrakten på 

 tämligen beskuggade klippväggar och stenar, sällan på gamla träd- 

 stammar, t. ex. på klibbal. Apothecier hafva anträffats på ett par 

 ställen nära Hasseludden pä Värmdön. 



Arten synes icke vara sällsynt åtminstone upp till Uppland; fer- 

 tila exemplar föreligga i mitt herbarium äfven från Västervikstrak- 

 len (Gunnar Täckholm) och St. Malm (Södermanland). 



6 A. P. fullginosa (Fh.) Nyl. var. laetevirens Flöt. afviker 

 från hufvudformen genom ljusare, vanligen brungrön eller olivgrön, 

 sällan grågrön bål, hvars flikar ofta äro mindre tätt tryckta till 

 underlaget, samt genom längre, rikligt korallikt förgrenade, vanli- 

 gen tämligen ljust bruna isidier. Apothecierna, ytterst sällan ut- 

 vecklade, hafva mera Ijusbrun disk och tjockare, isidiebärande, 

 senare vanligen sorediealstrande kant. 



Denna var. är tämligen allmän i Stockholmstrakten och växer på 

 löfträdsstammar, t. ex. asp, rönn och hassel, hufvudsakligen på 

 starkt beskuggade ställen. Apothecier hafva anträffats sparsamt 

 tvänne gånger nära Löfberga på Värmdön. Den är otvifvelaktigt 

 en af de vanligaste bruna Parmelia% åtminstone upp till llppland, 

 och uthärdar bäst af alla beskuggning, så att den t. ex. kan växa 

 på bokstammar. 



Huruvida här föreligger en särskild, ehuru genom föga skarpa 

 karaktärer begränsad elementarart, eller om kctevircns verkligen 

 öfvergår i P. fnlif/inosa, måste jag tillsvidare lämna oafgjordt. Det 

 har hillills ej lyckats mig att anträffa dem växande tillsammans och 

 således under alldeles lika yltre förhallanden. 



