130 



hvita filtludd, l)lolt med en eller annan tagghyf inblandad bland 

 deltas mjuka trådar. 



Som af livad här anförts torde således framgå, att den fullt ut- 

 bildade fruktkroppens peridie är bildad af tvenne skikt: l) ett yttre 

 hårskikt samt 2) ett inre kompaktare och segare hudlager. Det förra 

 är olika byggdt på fruktkroppens topp (af tagghår) och sidor (af filt- 

 ludd); det senare (d. v. s. inre hudskiktet) är svagast utveckladt 

 eller saknas fullständigt på fruktkroppens öfversida, kraftigt på 

 sidostyckena. 



PERIDIOLERNAS ANLÄGGNING OCH UTVPXKLING. 



På ett något senare stadium än det som lig. 2 återger, börjar 

 anläggningen och utbildningen af de egendomliga, slutligen lins- 

 formade, i det inre sporalstrande kroppar, som numera vanligen gå 

 under namnet peridioler. Platsen därför är den tätare och inne- 

 hållsrikare väfnad, som i)å fig. 4 upptar öfre hälften af gleban, d. 

 v. s. den ursprungliga grundväfnaden. Den första peridiolen an- 

 lägges i detta väfnadspartis nedre del utåt periferien; anläggningen 

 af de öfriga sker sedan snabbt i centripctal och akropetal riktniug. 

 Någon fruktkropp, i hvilken blott en enda, den första peridiolen 

 var under bildning, har jag visserligen ej lyckats att få se; dock 

 visa de följande stadierna tydligt, att utvecklingsföljden måste vara 

 den här nämnda. Den allra öfversta delen af gleban utditferentie- 

 rar därför sist sina peridioler; i den på fig. 5 afbildade fruktkrop- 

 pen ha uti öfversta kalottpartiet ännu inga sådana börjat att alst- 

 ras. Denna, som det synes, lagbundna utvecklingsgång är af l)e- 

 tydelse vid studiet af peridiolernas bildning, då man därigenom, 

 om en omogen fruktkropp föreligger, har tillgång till dylika i många 

 utvecklingsstadier. Anmärkningsvärdl är dessutom, att peridiolerna 

 bildas i stor mängd i flera lager innanför hvarandra, detta i tyd- 

 lig motsättning emot förhållandet hos Crucibulum och Cyalhus, där 

 endast en enda krets af dylika alstras (se afbildningarna hos Tii- 

 LASNK, Pl. 3 och Saciis, Taf. 13). 



Såsom vi redan sett, är den peridiolalslrande väfnaden homogen, 

 visserligen luftförande, men dock relativt tät ulan större håligheter 

 eller kamrar. Man får därför ingalunda föreställa sig peridiolerna 

 såsom allt ifrån början förefintliga, slutligen sinsemellan frigjorda 

 rum. Förloppet vid deras bildningar däremot, såvidtjag funnit, följande. 

 På en liten Häck i den homogena väfnaden — platsen är bestämd 



