132 



förslemmade väfnadspartier, som i det föregående (sid. 128) om- 

 nämnts och som fig. 4 återger, sprider sig förslemningen in emellan 

 peridiolanlagen och rnndt om dessa, dock alltid så, alt det kvarläm- 

 nas ett på tvärsnitt cirkelrundt (i själfva verket klotlormadt) parti 

 af grundväfnaden oberördt. Centrum af detta upptas af det ofvan- 

 nämnda palissadlika skiktet. Synnerligen egendomligt förefaller det, 

 att förslemningen så begränsas utefter en jämn (sfärisk) yta, sär- 

 skildt som hyferna innanför och utanför denna ofta stå i direkt 

 samband sinsemellan, så att de då utefter ifrågavarande yta plöts- 

 ligt måste ändra karaktär. De förslennnade delarnas hyfer bli 

 samtidigt innehållsfattigare, och det synes därför ej oantagligt, att 

 deras innehall delvis ledes in till de synnerligen innehållsrika pa- 

 lissadhyferna. 



Vi hafva således nu fått fram ett peridiolanlag, i hvilket kan ur- 

 skiljas: 1) ytterst en grundväfnad, upptagande största delen af pe- 

 ridiolen, 2) innerst ett af palissadlika hyfer sammansatt skikt, 

 hymenieaidaget; emellan dessa kan dessutom svagt urskiljas 3) det 

 skikt, som alstrar palissaderna och som på grund af därmed sam- 

 manhängande rikare förgrening genom en något större täthet afvi- 

 k er från grundväfnaden. Till formen är peridiolen nu angifven, men 

 ännu ej genom något väggskikt skild från den ölriga glebaväfnaden. 



Väggen omkring peridiolen bildas genom en tät sammanpackning 

 af hyfer utefter gränslinjen mellan densamma och slemväfnaden. 

 1 denna sammanpackade vägg ingå till största delen hyfer från 

 peridiolgrundväfnaden, men äfven redan förslemmade hyfer har 

 jag sett inflätas i densamma. Det har i det föregående Iramhållits, 

 hurusom hos Xidnlarid peridiolerna anläggas till formen som klot. 

 Under deras vidare utbildning äger rum en sträckning i etl plan, 

 så att de såsom mogna erhålla linsform. Del är nu all märka, alt 

 väggbildningeu synes stå i ett visst samband med denna peridio- 

 lernas slutliga form. Väggen plägar nämligen ej anläggas samtidigt 

 ruudt om hela deias yta, utan försl på jjlansidorna, hvaremot lins- 

 kanterna läuge hållas öppna. Det verkar som om längs denna ek- 

 valoriallinje en matning al" j)eridiolen äger rum; från densamma 

 stråla iiyfer ut i glebaväfnaden (lig. B). Till slut breder dock vägg- 

 bildningen ut sig äfven öfver denna linje, och peridiolen kan nu 

 sägas vara fulll begränsad. 



Under del all väggskiklel håller på att utbildas, men innan del- 

 samma har hunnit att fullt sluta sig, har redan sporbildningen be- 

 gynt på en del af hymenieanlagels celler. Sporalstrandet försiggår 



