183 



sedan oregelbundet från den ena basidien efter den andra, ej si- 

 multant öfver liela bymenieytan. Den att börja med slangformiga 

 basidien sträcker sig därvid något ut öfver de angränsande ocb 

 ansväller i spetsen, så att denna antager en mer eller mindre klubb- 

 lik eller slutligen nästan klotrund form. På dessas spets alstras se- 

 dan vanligen 4, någon gång 3 eller 2 klotrunda eller något ovala 

 sporer. För de egendomliga cytologiska förbållandena, som åtfölja 

 sporbildningen, är det min afsikt att vid ett annat tillfälle närmare 

 redogöra. Här är däremot platsen att med några ord beröra de 

 förändringar, som försiggå i peridiolens olika väfnader ocb som re- 

 sultera i dennas »mognande». 



Hvad först själfva basidieskiktet angår, så förtjockas (delvis för- 

 slemmas?) med tiden alla dess liyfers väggar ganska ansenligt. 

 Cellrummen förträngas ibland mer eller mindre, men förbli i allmän- 

 het tämligen vida; till färgen förblifva ock deras väggar oförändrade, 

 hyalina. Genom det inbördes trycket anta basidierna cylindrisk form 

 och bilda ett sammanhängande palissadskikt, på fullt moget sta- 

 dium mycket liknande den bild, som Sachs (l- c. tafl. 14, fig. 13) 

 lämnar af Cnicibulum vulgäre. På en del basidier sitta sporerna 

 mycket länge kvar på sterigmerna (fig. 7 tafl. 5, och textfig. 1 f.). 



Under mognaden vidgas den centrala håligheten i peridiolen be- 

 tydligt och fylles så småningom med sporer, så att dessa slutligen 

 som en kompakt massa uppfylla hela tomrummet. På ett tvärsnitt 

 genom peridiolen ha de i genom fallande ljus en gulgrön färglon. 

 Ett egendomligt drag i den mognande peridiolen är förekomsten 

 af hyfer, som växa in i håligheten, en del af palissadhyferna i 

 hymenielagret börja nämligen i sin spets tillväxa och stundom äf- 

 ven förgrena sig (tig. 7). På en del är väggen förtjockad efter hela 

 den utvuxna bytens längd, på en del liksom kilar sig en tunn- 

 väggig hyf ut ur det förtjockade basalpartiet. Åtminstone i detta 

 senare fall synes man hafva skäl att antaga, att en verklig ny spets- 

 tillväxt inträdt uti en i hvilstadium redan ingången hyftråd. Det 

 är svårt att tänka sig, alt en basidieklubba efter sporalstringen 

 skulle kunna på detta sätt utväxa till vegetativa trådar, utan dessa 

 måste nog alstras ur sterila hymenieelement, hvilka dock på yngre 

 stadier ej kunna på något igenkännas. Dessa skulle i så fall kunna 

 betecknas som parafyser och vara de enda sådana, som förefinnas. 



Det på sid. 131 omnämnda hymeniealstrande skiktet undergår vid 

 mognaden den förändringen, att dess hyfers väggar mycket starkt 

 förtjockas. Det erhåller därigenom det pseudoparenkymatiska ut- 



