140 



ligen P. italicum Wehmer, där de likväl äro sterila, P. kiliense 

 Weidemann, om hvilken auktor ej lämnar annan upplysning i detta 

 hänseende än att sklerotierna äro gula, glatta och O,.") mm. stora, 

 samt P. candidum Link, hos hvilken Morini lär ha iakttagit dessa 

 bildningar. I ett nyutkommet arbete om amerikanska mögelsvam- 

 par har slutligen Thom uppräknat några hittills blott med nummer 

 (29 — 32) betecknade arter, hos h vilka han påträffat sklcrotier. 

 Egendomligt nog har han ej i något sklerotium funnit askosporer. 

 Af högre systematiskt värde torde under hvarje förhållande den 

 omständigheten vara, att det gifves Penicilliiim-arter, som direkt 

 utveckla perithecier utan föregående sklerotiealstring. Först om 



Penicillium bacalalum n. sp. 1. Konidiebärare. 2. Konidicr. 

 3. Askosporer. 



talad bland sådana är P. aureuni van Tieghem (ej Corda!). Pe- 

 rithecierna äro gula, askosporerna ovala, glatta 3X5// stora. Den 

 företer i mycket en stor likhet med P. luteum Zukal, en ej sällsynt 

 luftmögelsvamp, som närmare studerats af Wehmer. Dess askospo- 

 rer äga dock tvärgående lister. En P. insu/ne (Winter) Schröter 

 ined 16 — 20 // stora askosj)orcr har äfven kallats Eiiroliiiiu iiisi(fnc 

 och (iliocladium penicilloidcs, men skall enligt Hhf^iki.d bilda ett 

 särskildt släkte, stim han benämner Lijsipcnicillium. Sist i raden 

 står P. WortiiKinni, som Ki, ocker funnit i diverse jordprol". Dess 

 ovala sporer äro linvarliga, 2,r. x4,(5/i stora. 



Dessa peritheciealstrande arters antal är jag nu i tillfälle alt rikla 

 med ännu en, intressant därföre att dess perithecier anlrälfats fullt 

 utvecklade i naturen och del i rikligaste mängd; i kultur har 



