142 



mycel, i hvars inre snart börjande konidiebildning gifver sig till 

 känna genom en blånande färgton. Denna ljusare blåa färg (Kl. 

 366^) öfvergar snart i en mörkare grönblå (388 — 389), som sedan 

 blifver något mattare (393). Efter 1 Y^ månad är färgen grönsvart 

 och efter 3 månader mökbrun. De vegetativa hyferna äro vanli- 

 gen intill 5 n (mera sällan 8 /y.) breda samt ej sällan sinsemellan före- 

 nade genom anastomoser (pseudoko])ulation enligt I^oew). Iblandade 

 med hyferna ligga kristaller af kalciumoxalat, hufvudsakligen nå- 

 lar eller smala pelare, än ensamma, än knippevis förenade, stun- 

 dom sfärokristaller. Konidiebärarna äro at mycket växlande längd, 

 från helt korta till några hundra ii. långa, glatta samt 3,4 — 5 //. (6,5 //) 

 breda. Metuhie,^ i antal 2 — 4, äro klubblika, släta, 4,2 — 6 //. x 10 — 

 14 11 stora, sterigmerna 3 — 3,4 /;; x 6,." — 9 //. De frigjorda koni- 

 dierna äro ovala — aflånga, 3 — 3, c. // breda och 3,8 — 4,6 // långa, 

 på ytan släta och ligga stundom ännu förenade i korta kedjor. 

 Vid groningen förstoras sporerna 2 a 3 gånger sin ursprungliga 

 volym, utsända 1 — 2, sällan 3 groddslangar, som på ötligt vis mo- 

 nopodialt förgrena sig. Liksom flertalet Penicilliiim-arier peptoni- 

 serar den gelatin, men i motsats till många andra bildar den ännu 

 vid + 37° C. vegetativt mycel, dock ej sporer; vid -h 30° — 31° C. 

 växer den däremot lätt <)ch alstrar ett kraftigt konidietäcke, hvars 

 färg nu går mera i grönt (Kl. 363). 



Upptäckten af denna fertila Pcnicilliiiin-nri är onekligen af ett 

 visst systematiskt intresse. Släktets plats har som bekant länge 

 varit omstridd. Numera föras de askosporbildande formerna till 

 familjen Aspergillacecv och här i närheten af Aspergilliis, med hvil- 

 ket släkte de, såsom särskildt denna nya art tydligt ådagalägger, 

 förete en stor likhet i fråga om ascusgencrationen. De ötriga äro 

 däremot samlade under Fiingi imperfecti. En jämförelse mellan 

 konidieformerna af dessa senare ocli af P. hacuhtliun, af livilken 

 jag ännu ej heller lyckats i kultur erhålla några perithecier, visar 

 den största likhet dem emellan. Da nu den senare, såsom fram- 

 går af det meddelade, otvifvelakligt bör föras till Aspergillaceerna, 

 vill det synas ganska bcrättigadt att uttala den åsikten, att samt- 

 liga öfriga (7/a;/c«/n-former böra öfverflyttas hit, om också allas 

 ascusgeneration ännu ej är uppdagad, hvilket kanske blott är en 

 tidsfråga. 



' Klincksieck, 1*. et \'ai,ktti:, Th., Gode des Coiilcurs. Paris 1908. 

 ' Metula kallai- jajj den ytter.sta eellen a konidiebärarens grenar, som iii)))l)är 

 de sporalstrande sterigmerna. 



