168 



ehuruYäl ingen bestämdt kan säga, om så var lallel. Huru som 

 helst, redan år 1740 måste trädet ha varit mycket sparsamt, ty 

 nämnda år låg den bekante sjöfararen och -röfvaren, sedermera 

 lord Anson en längre tid vid Masatierra med sin eskader, och han 

 nämner intet om sandelträdet, lika litet som en spansk expedition, 

 hvilken året efter besökte platsen. 



I abbé MoLiNAS år 1782 utgifna arbete om Chile namnes san- 

 delträdet, men det är troligt, att författaren ej själf gjort några 

 iakttagelser öfver detsamma, utan endast byggt på padre Rosales' 

 uppgifter, ty han upprepar dennes misstag, att det skulle finnas 

 tre olika slag af det eftersökta trädet. 



Är 1792 upprättades en officiell förteckning öfver nyttiga träd 

 och buskar i Chile, afsedd att jämte tillhörande profver insändas 

 till spanska hofvet. I denna lista figurerar sandelträdet med an- 

 märkningen: »numera finns endast mycket litet på ön.» 



Det är alltså tydhgt, att trädets existens redan vid slutet af 1700- 

 talet var starkt hotad. Under det följande århundradet besöktes 

 öarna upprepade gånger af vetenskapligt intresserade resande, äfven 

 botanister, t. ex. Bertkro, Downtox, Cuming, Moseley o. s. v., 

 men ingen enda af dem medförde material af något sandelträd. 



Oaktadt sålunda ingen vetenskapsman fått tillfälle att ens afgöra, 

 huruvida man hade att göra med en Santalum-art, upptog Gav 

 växten i sin flora (Historia fisica y politica de Chile; Botånica, 1841) 

 under namnet Santalnin album L., väl utan någon som helst grun- 

 dad anledning. Han säger där, att trädet fordom varit allmänt, 

 men att alla exemplar gingo under på ett enda år. Hvarifrån Gav 

 fått denna uppgift, är obekant; den är naturligtvis oriktig. 



Äfven om man antog, att del verkligen var det hvita sandelträdet, 

 som förekom på Juan Fernandez, var ju lokalen för denna från Ost- 

 indien kända art så intressant, att man skulle särskildt anstränga 

 sig för att kunna verifiera Gays påstående. Germain och R. A. 

 Philippi från Santiago-museet sökte ifrigt, men förgäfves, och man bör- 

 jade nu tro, att utrotningen varit fullständig. Gång efter annan 

 döko dock rykten upp, att växten återfunnits lefvande. Ombord 

 på ett chilenskt örlogsfartyg köpte man år 18(j8 ett parti ved från 

 innebyggarna på Masatierra, och däribland befann sig äfven ett 

 stycke sandelträ, enligt uppgift färskt. Detta är emellertid ej så 

 lätt att afgöra, ty veden är utomordentligt resistent och kan ligga 

 i årtionden, ja århundraden utan att förändra sig eller ens förlora 

 bin doft. Det var niiniligen ej ovanligt alt i dalklyflornas djup 



