172 



genomströfvade öii i alla riktningar, han utlofvade en belöning åt 

 den, som kunde ge honom någon upplysning. Slutligen meddelade 

 en kolonist, att han i dalen innanför Puerto Ingles funnit ett ex- 

 emplar, och i sällskap besökte de platsen. Sannolikt kände man- 

 nen till trädet förut och yppade sin hemlighet först då han förstod, 

 att man kunde förtjäna på saken. Enligt Johows öfvertygelse var 

 detta det sista exemplaret på Masatierra. Från Masafuera är intet 

 lefvande exemplar kändt, men väl äro bitar af stammar och gre- 

 nar funna i mer än en klyfta, hvarom för öfrigt deras namn bära 

 vittne (Quebrada del sändalo, Q. del sandalito). I sitt ofvan anförda 

 arbete beskref Johow trädet, äfven blommorna. Frukter fick han 

 ej se, emedan del året inga utbildades. Några frön kunde Johow 

 alltså icke få, och försök med sticklingar misslyckades. 



Då jag i augusti 1908 kom till Juan Fernandez, var jag natur- 

 ligtvis nyfiken att få veta, om trädet ännu fanns kvar, och om 

 kanhända något nytt exemplar under de förflutna åren blifvit fun- 

 net. Den senare frågan kunde innebyggarna strax besvara nekande; 

 beträtTande den förra vände jag mig till upptäckaren, som ännu 

 lefde och som endast för sin son yppat, livar det dyrbara trädet 

 växte. De hade på ett par år icke besökt platsen och dess bättre 

 icke gjort något attentat mot växten — de väntade helt enkelt på, 

 att den skulle dö, hvarefter de skulle kunna göra sig en god för- 

 tjänst. För öfrigt tycktes de ha ett slags affektion för sitt träd, och 

 det var först sedan jag lyckats öfvertyga dem om mitt rent veten- 

 skapliga intresse som jag kunde förmå sonen alt bli min vägvisare 

 för en lur till Puerto Ingles. Det var den 25 augusti. Vi stego 

 brant uppför dalens västsida, klättrade utefter sluttningen, som var 

 så skarp, all det endast med tillhjälp af träden lyckades, och nådde 

 i en urskogsfylld klyfta vårt mål. Ty där stod verkligen det gamla 

 sandellrädet kvar. Den omgifvande vegetationen var den typiska 

 Masatierra-skogen med Myrceiigenia fcrnandeziana, Fagarn maijii, 

 Drimijs Winteri var. confertifolia och Psijchotria pijrifolia som vik- 

 tigaste träd. Jag ville naturligtvis gärna taga en fotografi af trä- 

 det, men det visade sig svårt; på grund af vegetationens täthet var 

 det ej möjligt att få in hela trädet på plåten. Markens utomordent- 

 ligt starka lutning underlättade ej heller saken; andra svårigheter 

 voro den dåliga belysningen och vinden. Bilden l)lef därför inga- 

 lunda förstklassig, men jag har dock velat reproducera den. 



Säkerligen är det ett gammall träd. Om flera förekommit i när- 

 heten, så äro i hvarje fall alla spår efter dem längesedan bortsopade. 



