173 



Dess höjd kan uj)|)skaltas till 9 nieler; till 21 dm. är slainmen 

 ogrenad; olVanrör denna punkt utgå fyra grolva grenar. Hufvud- 

 stammen är jämntjock och har en diameter af c:a 35 cm., den 

 gröfsta grenen mäter 16 cm. Endast en af de fyra grenarna visar 

 ännu tecken till lif, den har nämligen en enda liten, grönskande 

 kvist. Barken, som myckel lätt faller af, är mörkt gråbrun (som yngre 

 ljusare) och förklyftad i rektangulära stycken. Bladen äro mörk- 

 gröna och mattglänsande på öfversidan samt af fast konsistens. De 

 kvarsitta mer än en vegetationsperiod. Vid mitt besök funnos inga 

 blommor. Flera af de döda grenarna äro afsågade. 



Kan nu intet göras för att rädda denna egendomliga växt? Näppe- 

 ligen, om ej någon person kan slå sig ned på ön och hålla vakt 

 om den, för att se, om den sätter frukt, och göra nya försök att 

 föröka den genom sticklingar. H varken min följeslagare eller hans 

 fader hade någonsin sett den bära frukter. Och beträffande möj- 

 ligheten af en förökning på vegetativ väg, måste anmärkas, att ar- 

 terna af si. Santaliiiu äro halfparasiter. De fordra för sin utveck- 

 ling att deras rötter kunna komma i förbindelse med rötterna 

 af någon annan växt. Visserligen tror Johow, att så icke är fallet 

 med vår art, men jag kan icke inse, att han förebragt tillräckliga 

 bevis för sin åsikt; det vore ju märkvärdigt om ett undantag skulle 

 föreligga. 



Kanske är, då detta skrifves, den sista grenen redan död. Den 

 kan i hvarje fall ej ha lång tid att lefva, och på Juan Fernandez 

 är då sandelträdets saga all. Jag har redan haft tillfälle att påpeka 

 det egendomliga i förekomsten af en Santalum, ett släkte som är 

 alldeles främmande för Sydamerikas flora, på Juan Fernandez. Ett 

 diskuterande af dessa öars underbara flora och dess härkomst, så- 

 dan jag tänker mig densamma, ligger dock utanför ramen af denna 

 lilla uppsats. Till den frågan måste jag återkomma i ett annat 

 sammanhang. 



