205 



Jag har egenlligen lämnat ifrågavarande lilla meddelande för att 

 pointera detta samhand mellan Norges och Härjedalens alpina flora, 

 enär man härvidlag för ensidigt fäst sig vid de mera Icmpcrerade 

 växtformernas invandring västerifrån. 



I allmänhet poslnlerade man fordom, alt Härjedalens och Jämt- 

 lands första fjällflora invandrat söder och öster ifrån. Redan år 

 1896 ställde jag häremot (p. 117): »till våra södra svenska fjälltrak- 

 ter i Jämtland och Härjedalen hafva de viktigaste florelementen 

 kommit från den västliga Hora, som ej förstörts af den andra ner- 

 isningen och ej, som man antager, från den glaciala flora, hvilken 

 vandrade från söder, följande den bortsmältande landisens rand 

 upp genom Norge och Sverige. ^ Senare undersökningar ha också 

 gjort det allt mera troligt, att det var en tempererad och ej en gla- 

 cial flora, som på låglandet och i dalgångarne följde landisen på 

 dess tillbakaryckande genom trakterna närmast söder och öster om 

 dessa landskap. Och om Härjedalen själft veta vi att tvänne torf- 

 mossar från provinsens västra del, Fjällnäsmyren (Skrnander 1902 

 p. 437) och Hede myr (Gunnar Andersson 1910 Tafel 2), i sina bot 

 tensediment föra en Hora af minst så tempererad karaktär som de- 

 ras omgifningar i nuvarande tid. Däremot har man ännu få fasta 

 hållpunkter i frågan om, i hvilken grad denna västliga invandrings- 

 ström är interglacial eller senglacial eller öfverhufvudtaget om dess 

 egentliga ursprung. 



Tager man Härjedalens alpina Hora som en enhet, kunna dess 

 olika element ha kommit dels norrifrån från Jämtland, dels väster- 

 ifrån från Norge. Det torde vara tämligen plausibelt att de ele- 

 ment, hvilka saknas i Jämtland, eller endast anträffats i dess södra 

 delar, men hvilka äro mer eller mindre vanliga i Röråsdistriktets 

 fjälltrakter, i allmänhet leda sitt ursprung från väster. Till denna 

 grupp måste Pingiiicula alpina föras. Ty äfven om Lundörrs- och 

 Drömmen-lokalerna bekräftas, ligger dock ett stort svalg mellan dem 

 och de sydligaste utlöparne af det nordskandinaviska utbrednings- 

 området: Varfjället i Ume lappmark (Melander 1881 p. lOO) samt 

 Saltdalen vid 66° 38'. Mot ett antagande alt den därjämte eller 

 uteslutande kommit öster eller sydost-ifrån t. ex. med den afsmäl- 

 tande landisen talar, att den, som äfven af Olsson p. 25 framhål- 

 las, saknas på Jämtlands silurslätter. Med kännedom om dessas 

 rikedom på glaciala former och deras förmåga att hålla sig på låglandets 

 kalkkärr — jmfr Gotland — skulle den säkerligen med en sådan 

 invandringshistoria ha anträtTats härstädes. 



