206 



Jag antar sålunda, att de skandinaviska Pingnicula alpina-före- 

 komsterna efter sin invandringshistoria låta fördela sig på tre 

 grupper: 



1. Det nordnorskt-lappländska området. 



2. Det centralskandinaviska området. 



3. Det gotländska området. 



1. För detta, som står i öppen förbindelse med de nordfinska 

 lokalerna och härigenom med hela det nord-eurasiatiska utbred- 

 ningsfältet, torde man kunna antaga ett östligt ursprung. Redan 

 W.\HLENBERG (p. XVI) har P. alpina som karaktärsväxt för den 

 grupp, hvilken han gör till kärnan i vår fjällflora: > Plantse lappo- 

 nicae e Sibiria continentali quasi oriundjie». — Om i gruppen äf- 

 ven ingår ett interglacialt tillskott från norska kusten, hvilket öf- 

 verlefvat den sista nerisningen, är ännu en öppen fråga. 



2. Om de norska förekomsterna härstädes äro utvidgningar från 

 någon interglacial relikt eller sen — resp. postglaciala invandringar 

 t. ex. från Skottland, i hvars flora P. alpina ingår, lämnar jag all- 

 deles oafgjordt. Från dem ha emellertid, som jag redan sökt visa, 

 lokalerna i Härjedalen (och södra Jämtland) utstrålat. 



3. Hör samman med de ostbaltiska förekomsterna. Denna in- 

 vandringsström har med det centraleuropeiska alpina förekomstom- 

 rådet som utgångspunkt troligen ryckt den afsmältande landisen i 

 spåren, men icke förmått följa den mer än ett stycke mot Norden. 

 — Har verkligen, som Rudhkrg p. 30 med ett ? anför, P. alpina 

 växt vid Vartofta Asaka i Västergötland, hvilket icke är otroligt, 

 då en sådan tillförlitlig auktoritet som E. Linnarsson uppgifvit 

 »utrotad genom odling», ha vi tydligen ett liknande fall. Man järn- 

 före andra isolerade förekomster af glaciala former på F^albygden! 



Vid hvilken tid har Pingnicula alpina först invandrat till Härje- 

 dalen? Antagligen jämförelsevis tidigt, sedan landisen bortsmält, 

 och glaciererna efter den stora lokala framryckningen (Enqvist) 

 dragit sig tillbaka. Men hur gestaltar sig efteråt dess och öfver- 

 hufvudlaget de härjedalska fjällväxternas historia? 



Allt mer hopa sig bevisen (jmfr t. ex. Gavklix och Th. Fries) 

 för att växtregionerna öfver hela den skandinaviska fjällkedjan i 

 atlantisk och framförallt subboreal lid undergått en storartad posi- 

 tiv förskjutning. Huru stor denna varit i västra Härjedalen veta 



' lioiui hiknar (]). 140)/', alftirui liU det sydligt iihikvilära elementet iden 

 finska fjällfloran. 



