212 



Gyninadenia albida Lislera ovala 



conopsea Orchis cruenta 



» ' fl. albis. 



Några meter ofvan själfva Ljusnan (unnos utmed en bäckdal be- 

 stånd af Baldingera arnndinacea. 



Om vi betrakta dessa 4 arters nuvarande utbredningsförhållan- 

 den såsom sådana, synes det vid första ögonkastet lida föga tvifvel, 

 att icke de hit och öfverhufvudtaget till västra Härjedalen kommit 

 från Norge. För Blechniim, som förut endast en gång (1832) an- 

 träffats i landskapet nämligen på det närbelägna Grönfjället (Sjö- 

 strand), har också Birgeh II p. 126 framställt denna åsikt. Men 

 redan för Listera ovata, som också Birger håller för en uteslutande 

 västlig invandrare, komplicerar sig problemet något, om man vill 

 göra alla Härjedalsförekomsterna till västliga. Denna har nämli- 

 gen utom den utprägladt västliga utbredningen i Storsjö, Tännäs 

 och Hede äfven enligt Birger I p. 64 en lokal i Glöte och två i 

 Lillherrdal. Likaså Daphne med förekomster i Ljusnans och dess 

 källfloders dalgångar från Gröndalen och Malmagen i väster till 

 Hede i öster och en mera östlig och sydöstlig grupp af förekoms- 

 ter i Vemdalen, Linsäll, Lillherrdal, Älfros och Öfverhogdal samt 

 Baldingera, som enligt Birger I p. 86 utom vid Tännäs i väster 

 finnes på två sydostliga lokaler i Lillherrdal och Sveg. För dessa tre 

 sista arter synes det sålunda sannolikt att de kommit dels från väs- 

 ter, dels från öster resp. sydost, hvarest de i Medelpad (Collinder) 

 och Hälsingland (Wiström) ha en mängd lokaler. 



Att dessa tre arter, till hvilka proveniensen af en del andra tem- 

 pererade former t. ex. af Aneinone neinorosa sluter sig, under den 

 postglaciala klimatförbättringens tid haft en genom dalstråken och 

 utmed bergssidorna fullt sammanhängande utbredning inom land- 

 skapet, torde, med kännedom om torfmossarnes vittnesbörd om 

 Alniis ylutinosa, Carex pseiidocijperiis, Coryliis, Lycopiis, Ulmiis etc, 

 få anses som ytterst troligt. Då de nuvarande förekomsterna ge- 

 nom den postglaciala klimatförsämringen förvandlades till relikta, 

 kunna dessa ha blifvit så tillfälligt fördelade, all del är omöjligt 

 att på grundvalen af dessa med bestämdhet sluta om de ursprung- 

 liga invandringsvägarna: en östlig form har fått sina relikter kon- 

 centrerade mot väster och vice versa. Särskildt blir förhållandet 

 inveckladt, då man betänker att de sydliga arternas refugier inga- 

 lunda återfinnas just på de lägsta och sydligaste delarna af land- 

 skapet. I Ljusnans källfloddalar råder t. ex. en ren inversion i de 



