220 



Pediciilaris lapponica e. 

 Pingiiiciila alpina e. 

 Thalictrum alpiniim e. 

 Salix retiriilata tunnsådd 



Saxifraga aizoides str. 



g) Mossor r., delvis täckande 



Iakttagelserna utsträcktes denna gång äfven till de högsta partierna 

 af det 978 m. höga Raggisvaara och härvid erhölls en märklig be- 

 kräftelse på de anförda växternas beroende af skifFergrund. I mot- 

 sats till Yli och Ala Porro visar sig Raggisvaara/ åtminstone i 

 sina högre partier, bestå af en rödlett, hårdvittrad granitbergart. 

 Medan man nu på de låga Yli och Ala Porro vid hvarje steg mötte 

 de omtalade, specifika högljällsväxterna, voro de på själfva Raggis- 



b. 97r> m. 



Fig. 1. Schematisk profil genom södra delen af Yli Porro samt Raggisvaara. 

 a är de specifika högfjällsväxternas område, på b saknas de fullständigt. Till vänster 

 sjön Talujärvis yta. 



vaara ingenstädes att finna, ulan här funnos blott de mest triviala 

 element, vanliga äfven på de lägsta granitfjäll. De rådande växt- 

 samhällena voro här fjällhed och en lafrik Festiica ofma-formation. 

 Växtfördclningen var således här totalt motsatt den vanliga, ty 

 medan man på högfjällen i regeln möter de märkligare växterna 

 på de högsta partierna (en mängd kanjoner etc. dock undantagna), 

 voro de här företrädda uteslutande på de lägsta. Ett mer slående 

 bevis på bergarternas kolossala betydelse för växternas fördelning 

 i våra fjäll torde vara svårt att linna (Fig. l). 



' I K. Bkuosthöm ocii Tu. Fhiks: Anteckningar till karta öfver renbetesmarkerna 

 etc. Uppsala 190i), äro dessa trenne fjäll sammanfattade under namn af Raggis- 

 vaara-massivet. Det torde här böra påpekas, att på den nämnda kartan i Raggis- 

 vaaratrakten influtit en del smärre korrektur- och ritfel, hvarför den i detalj icke 

 är fullt e.xakt. 



