221 



Det kan i samband med det här anförda fallet möjligen vara på 

 sin plats att nämna några ord om fjällväxter i barrskogsområdet i 

 allmänhet. Att förekomsten af de här dryftade fjällväxterna i själfva 

 tallskogen, utom af berggrunden, äfven står i direkt beroende af 

 samma växters förekomst på de närbelägna fjällen, torde vara klart. 

 Från fjällen kan tallområdet, ifall de gamla fjällväxtexemplaren 

 genom konkurrensen med typiska låglandsväxter skulle duka under, 

 ständigt matas med nytt material. Förekomsten af dessa fjällväxter 

 i denna ovanliga miljö kan sålunda mycket väl förklaras genom 

 fullt recent nedvandring från det ovanliggande fjället, och upp- 

 ställandet af någon relikthypotes i öfverensstämmelse med hvad 

 Skrnander^ gjort för liknande jämtländska förekomster är ingalunda 

 behöfligt. Emellertid är det tydligt, att dessa växter mycket väl 

 kunna vara synnerligen gamla, ty med tanke på exempelvis Pin- 

 guiciila alpinas förekomst på Gotland är det intet omöjligt däri, 

 att dessa arter vuxit på sina nuvarande lokaler äfven under det 

 postglaciala klimatoptimets tid. Att emellertid draga några som 

 helst klimatologiska slutsatser af dessa växters förekomst före- 

 faller mig dock logiskt sedt omöjligt, då intet som helst talar emot, 

 att de kunna vara nedvandrade i recent tid. Att tyda dem som 

 glacialrelikter- är redan därför omöjligt, att det genom Thore 

 Fries ^ undersökningar blifvit ådagalagdt, att någon period med 

 verkligt arktiskt klimat aldrig existerat i den nuvarande tallskogs- 

 regionen i postglacial tid, utan att säkerligen en skogsflora följt 

 den afsmältande landisen i spåren. Klimatet var efter isens af- 

 smältande till och med betydligt varmare än nu. Att häraf draga 

 den slutsatsen, att vid isens afsmältande öfver hufvud taget inga 

 fjällväxter förekommo i den nuvarande tallregionen, anser jag 

 detta oaktadt för oriktigt. Det är nämligen ett förhållande, som 

 vid vandringar i de lappländska trakterna mycket snart faller i 

 ögonen, att fjällväxter äga en alldeles särskildt stor förmåga att 

 först af alla taga i besittning »nytt land». På upptrampade stigar, 

 nygräfda diken och öfver hufvud barlagd jord i allmänhet är det 

 slående, att äfven långt nere i barrskogsregionen fjällväxter så 



' R. Skknander: P^jUUväxter i barrskogsregionen. Bili. K. V. A. Bd 24, Afd. III. 

 Stockholm 1899. 



" D. v. s. som lämningar efter en tid med arktiskt klimat. 



^ Thore Fries: Postglaciale Regionenverschiebungen im nördlichsten Schweden. 

 BuU. Geol. Inst. Upps. Vol. 9. Uppsala 1910. 



