2Ö8 



Ett annat stöd för åsikten om substratels betydelse för vissa 

 myxomyceters utbredning ser jag i följande iakttagelse. Den inom 

 Sveriges barrskogar mycket allmänna och för halffärska tallstockar 

 och tallstubbar så karakteristiska flaccida-iypen af Slemonites splen- 

 dens borde ju inom det undersökta området ej kunna förekomma, 

 då tall där saknas, frånsett de sparsamma relikttallarna vid Abisko, 

 hvilka härvidlag knappast kunna spela någon roll. Det oaktadt 

 har jag, som af den ofvan lämnade förteckningen framgår, påträffat 

 arten ifråga inom det undersökta området. Lokalen utgjordes emel- 

 lertid af järnvägssyllar mellan Abisko och Abiskojokk stationer — 

 således af tallved, det för arten typiska subtratet, hvilket blifvit af 

 människan infördt till området. Då substratet blef tillgängligt, 

 ställde således klimatet ej något hinder för artens trefnad. Stemo- 

 nites splendens erbjuder således ett inom gruppen enastående exem- 

 pel på en myxomycet, som genom människans hjälp tillförts om- 

 rådets flora. 



Af den lämnade tabellen framgår ytterligare att vissa arter långt 

 ifrån att tillbakahållas, rent af gynnas af det alpina klimatet. Så 

 är förhållandet först och främst med de 4 arterna Chondrioderma 

 niveiim var. LyoUii, Lepidoderma granuJiferum, Lamproderma cri- 

 brarioides och Pericluvna variabilis, hvilka uteslutande anträffades 

 ofvan björkgränsen, tre af dem på mer än en lokal. Så är ock 

 förhållandet med Lepidoderma Carestianiim och Lamproderma vio- 

 laceum, hvilka i hög grad tilltogo i ymnighet och individmängd 

 ofvan björkgränsen. 



Hvad hittills framhållits beträffande arternas utbredning skulle 

 kunna sammanfattas i följande. Våra myxomyceter kunna i sitt 

 förhållande till den alpina floran fördelas på trenne grupper: den 

 första innefattande arter, hvilka direkt af klimatologiska skäl hind- 

 ras att förekomma inom de alpina regionerna, den andra räknande 

 sådana former, som själfva för klimatets skull väl skulle kunna 

 där förekomma, men som af brist på lämpligt substrat dock sak- 

 nas, och den tredje, som omfattar sådana typer, hvilka gynnas af 

 det alpina klimatet och därföi- inom alpina områden ha sin enda 

 eller hufvudsakliga förekomst. 



Denna senare kategori kan man med skäl beteckna som de verk- 

 ligt alpina myxomyceternas. Redan vid ett föregående tillfälle 

 har jag behandlat denna grupp (\ Myxomycetfloran i de Jämtländ- 



' HiifviKlformen ;ir lu»s oss vichi sfillsyntiirc: dess fordriiit^nr pii substratet kän. 

 nei' ja^ ej niirmare. 



