268 



i allmänhet, tjänstgöra som assimilationsskott, de nedliggande sto- 

 lonerna som föryngringsskott och de på hösten från dem utveck- 

 lade korta skotten såsom fortplantningsskott. Stolonerna äro under 

 sommaren tätt omslutna af sina bladslidor, hvilka merendels full- 

 ständigt täcka internodierna (fig. 3). Men på hösten utböjas sli- 

 dorna af de framväxande axillärskotten och bilda en spetsig vin- 

 kel mot strået (fig. 4) för att slutligen i halfvissnadt tillstånd intaga 

 mer obestämda lägen (fig. 5). Vid västkusten (Skåne och Herö i 

 Norge) kunna stolonerna redan i augusti antaga det utseende, som 

 fig. 4 utvisar. 



Vippan är i öfverensstämmelse med beskrifningen i Fries' Mänt. 

 II rödaktig (»spiculis purpureis», då däremot om hufvudarten sä- 

 ges »spiculis vulgo e viridi et violaceo eleganter variis»), liten, 4 — 5 

 cm. X O, i — 1,5 cm., föga sammansatt, med parvisa, i det närmaste 

 glatta, i regehi alldeles uppräta vippgrenar. Af de två nedre vipp- 

 grenarna är den ena vanligen 2( — 3)-axig, den andra 1-axig. Små- 

 axen innehålla i allmänhet blott 3^ — 5 blommor, en reduktion som 

 visserligen ej namnes i Fries' beskrifning på var. arenaria, men som 

 nödvändigtvis åtföljer växtens torftiga utveckling i andra hänseen- 

 den. Ty hos alla af mig sedda småväxta former af Gl. maritima 

 äro också småaxen mindre och fåblommigare än hos individ af 

 normal storlek. 



Utom den nu nämnda småväxta formen förekomma på Gotlands 

 stränder, fastän mer sällan, andra, som äro så storväxta och rik- 

 blommiga, att de närma sig medelstora exemplar från Sveriges väst- 

 kust. Dylika gröfre, i tätare och större tufvor växande individ har 

 jag sett vid Burgsvik på näringsrikare jord vid den genom järn- 

 vägsbanken afskilda bukten af Burgsviken. De saknade under 

 sommaren »rotslående» utlö[)are, och på grund af markens tätare 

 beväxning kunde väl l<naj)past några nedliggande stoloner komma 

 till utveckling. De utgöra en tämligen typisk Gl. maritima. Andra 

 tämligen grofväxta former med en eller annan vipj)gren utspärrad 

 eller nedböjd i likhet med förhållandet hos en öländsk af K. F. 

 DusKN insamlad form, som af Lindeherg bestämts till Gl. baltica 

 f. piimila, äro iakttagna vid Bonehamn (E. Tu. Fries). De kunna 

 ej heller räknas till nar. arenaria men ingå åtminstone delvis i den 

 af L. M. Neu.max i Si)eri(/e.'i flora definierade Gl. baltica. För öf- 

 rigt trallas smala ocli iåblommiga vii)j)or stundom i samma tufva 

 som de mer frodiga öfvergaiigsformerjia. 



Det bör också nämnas, alt var. arenaria förutom de sterila blad- 



