21 -A 



nyssnämnda var. arenaria, men maximivärdena för den förra falla 

 inom gränserna för variationerna hos den senare, möjligen med 

 ett par undanlag. \'ippans längd befanns lios Gl. vilfoidea växla 

 mellan 20 och .'{5 mm. (dock hos ett grönländskt exemplar t. o. m. 

 40 mm.) och hos Gl. maritima var. arenaria från Gotland och 

 Tromsö mellan 35 och 55 nnn. Yttre skärmfjäll var hos den förra 

 1 — 1,5 mm., hos den senare 1,5 — 2,5 (sällan 3) mm, långt. Vipp- 

 grenarna hos GL vilfoidea äro, såvidt jag sett, alltid fullständigt 

 glatta, men hos Gl. mar. var. arenaria kan man nästan alltid upp- 

 täcka åtminstone något enstaka kort borst; blomfjällens yta hos den 

 förra är också mer slät, nästan utan spår af de hos den senare 

 uppträdande papillerna. 



I sammanhang med Gl. vilfoideas smärre dimensioner är bladets 

 inre byggnad stundom något förenklad. Men äfven här är det blott 

 fråga om en gradskillnad. I allmänhet ha stolonbladen utom me- 

 delnerven tre kärlknippen i hvarje bladhalfva liksom hos Gl. ma- 

 ritima var. arenaria, men hos småväxta Spetsbergsexemplar kan 

 sidonervernas antal på hvarje sida vara reduceradt till två. I detta 

 sammanhang kan nämnas, att bladhalfvorna äfven hos var. are- 

 naria, liksom hos Gl. vilfoidea äro nästan platt hoplagda, hvarför 

 bladen i beskrifningen snarare borde betecknas som conduplicata 

 än convoluta. Fördelningen af saftceller och ledceller hos Gl. vil- 

 foidea är densamma som hos Gl. maritima i allmänhet (RaunkliiIR 

 1. c. p. 639; Warming 1897 p. 193), i det att ledceller utkläda bott- 

 nen på rännorna på bladets öfversida å ömse sidor om medelner- 

 ven. I förbigående kan emellertid nämnas, att jag hos bredbladiga 

 former af Gl. maritima (= f. e.vplanata hhg) funnit ytterligare ett 

 par dylika med ledceller utrustade rännor på hvarje bladhalfva. 



Trots alla likheter kan det dock, särskildt på grund af stoloner- 

 nas beskaffenhet, ej blifva fråga om att ställa Gl. vilfoidea såsom 

 varietet under Gl. maritima. Ännu mindre skäl finnes att sam- 

 manföra den med Gl. distans (L.) Wg.; blomfjällens konturer och 

 ståndarknapparnas längd (l,6 — 1,7 mm.) förbjuda hvarje försök i 

 den vägen. 



BeträlTande nomenklaturen har jag här användt det äldre och 

 mer omfattande släktnamnet; det torde väl i allmänhet utbytas mot 

 Atropis. Af den klara utredningen i Kroks uppsats framgår, att 

 namnet reptans numera, om man följer Wienerreglerna, ej kan an- 

 vändas som species-namn, utan detta blir vilfoidea. Sättes den sys- 



Suensl; Botanisk- Tidskrijl 1010. 2.Ö 



