274 



tematiska rangen lägre, skulle däremot varietets-namnet bli rep- 

 tans med Hartman, men ej Lsestadius, såsom auktor. 



Jag bifogar en lista ölVer fyndorterna till de stolonbärande exemp- 

 lar af Gl. uilfoidea, tillhörande Riksmuseum eller Uppsala Bota- 

 niska museum, hvilka jag haft förmånen att få undersöka. Norge: 

 Altenfjord (däribland Liestadii originalexemplar) och \'arangerfjord. 

 Spetsbergen: Adventbay m. fl. st. Nomajn Semljd Arktiska Asien-' 

 Minin-ön; Preobraschenie-ön; Beringssund. Arktiska Amerika med 

 Grönland: ELUesmereland (78° 49' n. br.); Alanekerdluk; Auleitsivik- 

 tjorden; Harön; Sabine Island; Godhavn; Unatoarsuk; »ad littora 

 sinus Hua 25 aug. 1881 leg. Sylow* (ex. i riksmuseum under namn 

 af Gl. marit. var. arenaria); Kung Oskars hamn; Königin Augusta 

 Thal. 



Af den här ofvan (sid. 8) meddelade artlislan framgår, att följes- 

 lagarna till Gl. maritima var. arenaria utgöras nästan uteslutande 

 af nedliggande och småväxta former af strandväxter. Östersjöns 

 ringa salthall kan härvid indirekt och lokalt ha någon betydelse, 

 nämligen på det sättet, att det sammanhängande växttäcket (»gräs- 

 mattan») förmår framtränga längre mot linjen för medelvattenstån- 

 det och alt sålunda endast del allra yltersta strandbältet med sin 

 högre vindstyrka och till den kemiska sammansättningen ensidigare 

 (magrare) jordmån återstår för de ej i slutna bestånd växande halo- 

 fyterna. Men ej ens de individ, som lyckats erhålla en plats på 

 högre nivå och längre från vattenranden (t. ex. Salicornia på blot- 

 tad jord i gropar eller på gångstigar) nå den storlek som frodiga 

 väslkuslexemplar. Däraf synes följa, att markens ensidiga kemiska 

 sammansättning i hvarje fall spelar den största rollen. På högre 

 breddgrader (t. ex. Tromsö) kan samma resultat mycket väl ernås 

 genom luftens och i synnerhet markens lägre temperatur (fysiolo- 

 giskt mager jordmån), liksom den arktiska Horan i allmänhet be- 

 står af lågväxla former. Gotlands vår- och sommartemperatur är 

 för öfrigt något lägre (omkr. 1° G.) än svenska västkustens på 

 samma breddgrad. Af intresse vore att få säkert ulredl, hvarest 

 Gl. marilimas nordgräns vid Östersjöns kuster går fram. 



Den genomgående sträfvan alt ulbreda sig utefter underlaget, som 

 karaktäriserar de ofvan uppräknade slrandväxlerna, får lillskrifvas 

 klimatiska faktorer, i förslå rum mel vinden. 



Beträdande egendomligheterna hos de reproduklioncn tjänande 



