282 



ningsområde i hög grad har sina egendomhga groddskott alt tacka, 

 är bekant. Denna afläggar-typ med de vegetativt-florala skotten 

 bågigt neddignande till marken, hvarest groddskotten rota sig, är 

 mycket sällsynt; jag känner föröfrigt i den nordiska floran blott 4 

 fall: Agrostis canina, Heleocharis miilticaiilis, Festiica ovina v. vivipara 

 och Poa biilbosd. Jfr Sernander 1901 p. 394. 



En del af de stora klumpiga groddskotten, särskildt de, hvilka 

 alstras på de kortare, upprätta, ej nedliggande skotten, som Hag- 

 lund p. 111 beskrifvit, lossna och affalla. Dessa torde emellertid 

 endast lämna bidrag till den lokala vattendriften. 



Man har inga andra spridningsenheter, som kunna förmedla 

 vandringar på långa afstånd, mer än de små, af långa kalkborst 

 omgifna frukterna. Dessa kalkborsl kunna enligt min åsikt synner- 

 ligen väl åstadkomma en epizoisk spridning. De äro nämligen 

 mot spetsen försedda med sparsamma taggar, hvilka, som redan 

 AscHERSON och Gr.ebner framhållit, äro bakåtriktade. 



Äfven den endozoiska spridningen torde ha betydelse. Det bör 

 påpekas, att vattenfåglar, som t. ex. framgår af Birgers listor öfver 

 matsmältningskanalens innehåll hos Anas hoschas h., förtära ganska 

 små cyperacéfrukter. 



Tyvärr hafva hvarken Haglund, Dahlgren eller jag varit i till- 

 fälle att se Se. raclicans senare på året än i augusti, då ännu icke 

 frukterna hos oss åren 1909 och 1910 hunnit mogna. Liksom Hag- 

 lund p. 110 vid Hallaren har emellertid äfven jag funnit väl utbildade 

 unga frukter. Om också ett större antal frukter, än hvad fallet 

 torde vara med den närbesläktade Se. silvaticiis, som icke utbildar 

 groddskott i den florala regionen, felslå, finnes ingen anledning 

 antaga att ej åtskilliga komma till mognad. I Bergens museums 

 herbarium ligga t. ex., enligt vänligt meddelande af Jens Holmboe, 

 exemplar från Hitterdal, insamlade af E. Jörgensen den 14 aug. 

 1884, hvilka ha mogna, till en stor del redan lossnade frukter. 



Om man frånser de ännu, som nämndt, till sin synekologi out- 

 redda Värmlandsförekomsterna, anser jag sålunda, att vi ur in- 

 vandringshistorisk synj)unkt i Se. radieans äga ett motstycke till 

 liieeia nalans, hvars sena invasion till våra vatten jag i en föregå- 

 ende uppsats om sjön Ilederviken j). l(i framhållit. Jag ber att 

 till den anhållan om liieeia //f//a/?s-lokaler, jag flera gånger och se- 

 nast i den citerade uppsatsen riktat till svenska botanister, foga 

 ännu en, nämligen om .SV. radieans-\oki\\er. Helt säkert komma 

 nya sådana att uppdyka under de närmaste åren, och om växten 



