Svensk Botanisk Tidskrift, i 91 i. Bd é, h. 4. 



OM S. K. SUBATLANTISKA GLACIALRELIKTER. 



AF 



STEN SELANDER. 



Redan då den historiska synen på Sveriges nuvarande växt- 

 geografiska förhållanden först bröt igenom, tilldrog sig, som na- 

 turligt är, den talrika förekomsten på syd- och mellansvenska 

 torfmossar af växter med öfvervägande nordlig utbredning i hög 

 grad uppmärksamheten. Areschoug tolkade dem redan 1867 som 

 relikter af den flora, som omedelbart följt efter den afsmältande 

 inlandsisen. Mer allmänt omfattad blef denna uppfattning dock 

 först sedan Nathorst 1872 publicerat sina fynd af arktiska växt- 

 lämningar i skånska torfmossar och därmed visat, att äfven denna 

 vår sydligaste provins en gång varit täckt af en arktisk vegetation. 



Länge härskade sedan denna åsikt om de nordliga arternas gla- 

 ciala ursprung orubbad. I en liten, år 1894 utkommen afhandling 

 bevisade emellertid Skunandkh, att det för det stora flertalet af 

 ifrågavarande växter aldrig kunde vara tal om en så hög ålder på 

 deras nuvarande lokaler. De förekomma nämligen inom områden, 

 t. ex. Mälarlandskapen, som i postglacial tid upprepade gånger 

 varit sänkta under hafvet och senast fallit inom Litorinahafvets 

 transgressionsgebit. Därför måste växternas ankomst till sina nu- 

 varande växtplatser dateras till någon tidpunkt efter del större de- 

 len af litorinalidens landhöjning försiggått. 



Skrnander antar, som bekant, alt vi vid litorinalidens slut haft 

 en markerad klimatförsämring, då årstemj)eraturen var ej oväsent- 

 ligt lägre än den nuvarande. Vör honom var det därlör helt na- 

 turligt att tolka ifrågavarande växter som relikter från denna sub- 

 atlantiska period. Granskar man emellertid närmare den utbred- 



