288 



Alsine hirta Pediciilaris flammea 

 Antennaria alpina » liirsnta 



Arenaria ciliata Poa cenisia 



Arnica alpina Rhodiola rosea 



Cerastium Edmonstonii Sagina intermedia 



Draha hirta Saxi fråga aizoides 



Gentiana tcnclla Trisetum agrostideum 



Gnaphaliiim supinum Wahlbergella afjinis 

 Hierochloa borealis 



Härifrån hade till en gammal igenvuxen gräsvall spridt sig bl. a.: 



Alsine hirta Gentiana tenella 



Antennaria alpina Gnaphalium snpinnm 



Arenaria ciliata Hierochloa borealis 



Cerastium Edmonstonii Trisetum agrostideum 

 Draba hirta 



Liknande iakttagelser, tydande på en otvivelaktigt recent ned- 

 vandring, har jag varit i tillfälle att göra såväl på andra ställen i 

 samma dal som äfven i Kautokeino, Manddalen, Saltdalen m. fl. 

 områden. Intressanta fynd har bl. a. Noto meddelat från Kirkesdalen. 



Detta förhallande tyckes, särskildt om det sättes i samband med 

 den nedgång af trädgränserna i olika delar af Skandinavien som 

 påvisats af bl. a. Skrnandkr, Gavelix och Thore Fries (Sernax- 

 DER 19UÖ, Gavelix och Fries l.c.)och som antagligen ej sällan är af 

 relativt recent natur (jml. t. ex. de ofta föryngringsodugliga relikta 

 bestånden af tall och björk öfver deras normala nutida höjdgrän- 

 ser!) möjligen tyda på en viss allmän benägenhet hos de alpina ar- 

 terna och växtsamhällena att utbreda sig nedåt och härmed kanske 

 också på en nu pågående klimatförsämring, hvilken bl. a. kan län- 

 kas möjliggöra för de i denna uppsats afhandlade norrlandsväx- 

 terna att sj)rida sig söderut. 



i-'ör att återgå till frågan om dessas eventuella reliktnatur, torde 

 denna med någon säkerhet kunna bevisas blott på ett sätt: genom 

 att man påträllade ett större antal lämningar efter dem i lager af 

 subatlantisk ålder. Det enda säkra fynd af denna art, som är kändt, 

 är den vinge af lielula nana, som Sernander och Kjellmark hit- 

 tat i subathmtiska lager från Gotlsätersmossen i Närke. Som emel- 

 lertid liclnla nana ännu växer på den ifrågavarande mossens yta, 

 bevisar detta knapi)t något annat, än att dvärgbjörken för relativt 



