(22) 



genomgripande omgestaltningar kunna försiggå, såsom fodrets eller blom- 

 bottnens starka tillväxt, liksom äfven ofta en rad förändringar af så att 

 säga negativ natur, t. ex. honungsafsöndringens och blomdoftens upp- 

 hörande samt hyllets hela eller delvisa afTallande. Ja, pollinationen kan 

 ju äfven verka så, att många blomaxlars heliotropiska reaktionsförmåga 

 alldeles förändras, så att de från att hafva varit positivt blifva negativt 

 heliotropiska. Alla dessa s. k. postflorationsfenomen, i detta ords vid- 

 sträcktaste bemärkelse, äro ju vanligen de första synbara följderna af pol- 

 linationen. 



Dylika postflorationsföreteelser äro nu alldeles särskildl påtagliga hos 

 orkidéblommor. Det är ju förnämligast genom Darwins vidtberörada 

 undersökningar, som vi känna dessa märkvärdiga blommors pollinations- 

 biologi, hvars kanske mest utmärkande särdrag är å ena sidan att en 

 blommas hela pollcnmassa förbrukas redan vid första insektbesöket, å 

 andra sidan att endast insektbesök kan förmedla pollinationen, i det själf- 

 pollination al hvarje slag är alldeles utesluten. Såsom något mycket ka- 

 rakteristiskt för orkidéerna är också den långa blomningstid för hvarje 

 enskild blomma, som många af dem — dock icke alla — uppvisa, 

 längre än inom någon annan växtfamilj, och som kan uppgå ända till 

 2—3 månader, därest ej pollination äger rum. Desto större är kontrasten 

 gentemot de pollinerade blommornas varaktighet. Inträder pollination, 

 vissnar nämligen blomman kanske inom 1 — 2 dagar därefter, och detta 

 alldeles oberoende af om blommorna nyss slagit ut eller blomningen re- 

 dan varat länge. Såsom några andra vanliga postflorationsfenomen hos 

 många orkidéer må framhållas: märkeshålans tillslutande genom märkes- 

 Uikarnas hoi)rällande, könpelarens begynnande ansvällning från spets till 

 bas och slutligen hos alla arter fruktämnets och fröämnenas tillväxt. 



Hos en del släkten kan blomhyllet visa egendomliga förändringar: 

 det ändrar färg och kvarsitter ända till fruktmognaden. Så t. ex. visar 

 Phalaenopsis violacea den egenheten, att hyllet 1—2 dagar efter pollina- 

 tionen sluter ihop sig och vissnar, men så fort som fruktämnet börjar 

 ansvälla, begynna de vissnade hyllebladen att blifva gröna, svälla ut på 

 nytt och antaga en läderartad konsistens. 



En högst egenartad dimorfism med afseende på blommornas post- 

 floration visar en annan orkidé, Renanthera Lowii Rchb. fd., enligt 

 WiXKLERS undersökningar. Denna orkidé tillhör dem, som utmärkas af 

 dimorfa blommor inom en och samma blomställning, i det att de tvenne 

 öfversta blommorna i klasen äro starkt svafvelgula med röda prickar 

 samt ha bredare och kortare hylleblad, under det alla de öfriga äro ljust 

 hvitgula med bruna prickar samt med längre och smalare hylleblad. La- 

 bellum jämte fortplantningsorganen äro dock lika hos bägge blomformerna. 

 Däremot dofta de tvenne öfre blommorna starkt, under det alla de öfriga 

 äro alldeles luktlösa. Xu visa dessa två blomtyper väsentligt olika post- 

 florationsfenomen. De hvitgula, doftlösa blommorna vissna ganska snart 

 efter skedd pollination, under det att däremot de tvenne höggula, doftande 

 blommorna äfven efter pollinationen och till och med efter fruktämnets 

 ansvällning ännu bibehålla sitt starkt doftande hylle i nästan oförändrad 

 friskhet och form: och detta fortfar — alldeles oberoende om de själfva 



