(24) 



äro degenererade, men en del nornmla postlloralionslöreteelser, såsom 

 fruktens ansvällnini*. utlösas ända utan yttre inverkan, alltså till synes 

 spontant ulan hvarje medverkan al" några hanliga element. Denna före- 

 teelse, som man vet förekomma hos en del gurksorter, äpplen, päron, 

 drufvor m. fl., har af den numera aflidne växtfysiologen Noll benämnts 

 partenoka rpi, d. v. s. bildning af jungfrufrukter. Det är alltså tydligt, 

 att i en hel del fall postflorationsfenomen och fruktbildning kunna ut- 

 lösas utan vare sig embryobildning eller ens pollination. 



För utforskandet af orsakerna till postllorationsföreteelsernas framkal- 

 lande är emellertid den iakttagelsen af vikt, att äfven hos sådana växter, 

 som alldeles sakna förmågan till paitenokarpi, likväl imjjulsen till fruk- 

 tens utbildning sker före själfva befruktningen och i så fall genom pol- 

 linationen. 



Sedan länge känner nuin sålunda, att hos flera orkidéblommor frö- 

 ämnena vid blomningstiden icke ens äro utbildade. Först efter pollina- 

 tionen och sedan pollenslangarna börjat växa, begynna fröämnesanlagen 

 att utväxa till fröämnen samtidigt som fröfästena jämte fruktväggen svälla, 

 och det kan förflyta månader från den stund, poUinationen ägde rum, 

 och till dess befruktningsdugliga äggceller äro färdigbildade. Uteblir pol- 

 lination, uteblir också fruktväggens och fröämnenas första utbildning, 

 lläraf framgår alltså med all önskvärd tydlighet, att det endast är poUi- 

 nationen i och för sig, alldeles oberoende af befruktningen, som ger im- 

 pulsen till fruktbildningen. Man har också, åtminstone delvis, lyckats 

 framkalla dylika postflorationsföreteelser hos orkidéblommor förmedelst 

 främmande pollen, som i öfrigt ej alls har någon befruktande inverkan. 



Men nu frågas; huru kan enbart poUinationen åstadkomma en sådan 

 genomgripande inverkan på blomdelarnas vidare utveckling".' 



Många möjligheter kunde härvid tänkas. Nära till hands ligger del 

 antagandet, att pollenkornen och de växande pollenslangarna skulle ut- 

 öfva någon kemisk inverkan, som föranledde fruktämnets tillväxt. Man 

 kunde då närmast tänka på några slags enzymverkningar, emedan som 

 bekant pollenslangar afsöndra enzymer. Så t. ex. är det ett enzym, som 

 u|)plöser midtlamellerna i stiftets och fruktämnets väfnader, hvarigenom 

 vägen banas för pollenslangens framträngande mol mikropylen. Men hit- 

 tills har det ej lyckats att ur pollenslangar extrahera några ämnen, hvil- 

 kas insprulning i fruktämnet framkallar fruktbildning utan pollination. 

 Däremot har Treub iakttagit, att hos orkidén Liparis laiifolia insekt- 

 styng faf någon gallstekelVj framkallar fröfästenas och fröämnenas an- 

 svällning oberoende af pollination, hvilket ju tyder pa att jjostflorations- 

 fenomenen i fråga kunna Iramkallas äfven af andra orsaker än växande 

 |)ollenslangar. 



Det var med utgångsjjunkt från dessa iakttagelser som Fitting ställde 

 som sin up|)gilt att söka iitlinna något sätt att — med undvikande af 

 pollination - likväl framkalla poslllorationsfenomcn hos orkidéblomuior. 

 Snart nog fick han ett uppslag, som visade sig ganska snabf)t föra till 

 målet. 1'ITTING fann nändigen, att endast en så enkel påverkan som att 

 lägga litet sand på märkena i nyss utslagna blommor af Rhynchostylis 

 leliisa hade lill följd, att blommorna inom kort slölo ilioj) sig och viss- 



