(92) 

 Parmelia perlusa (Schrank^ Schser. funnen i Södermanland. 



Innevarande års försommar utmärkte sig i Mälarprovinserna genom 

 en ganska ovanlig regnfattigdom. Vid midsommartiden voro till följd 

 häraf äfven de djupaste och mest otillgängliga kärren nästan uttorkade 

 och lokaliteter åtkomliga för undersökning, hvilka eljest endast med svå- 

 righet kunna beträdas under sommaren. 



När jag dagarna efter midsommar besökte min hembygd — den södra, 

 mera högländta och skogiga delen af Stora Malms socken i Söderman- 

 land — begagnade jag därför tillfället att som hastigast undersöka de 

 försumpningar, som omgifva ett i)ar högmossar, Sörgölsstumossen och 

 Horskärrsmossen , i Sandviksskogen mellan Sörgölsstugan och Brännkärr 

 i St. Malm samt .lärnbol i Björkviks socken. Det obetydliga regn, som 

 föll redan den 26 juni, var synnerligen välkommet äfven för lichenologen, 

 då lafvarna härigenom blefvo lättare att iakttaga och samla. 



Den södra, mot Brännkärr belägna sidan af Sörgölsstumossen är rik 

 på tufvor, och på dessa växa klibbalar, glasbjörkar, granar och tallar, 

 som på den sänka ståndorten föra ett tynande lif. Barken är klädd 

 af en rik lafvegetalion, och särdeles ymnigt finns dnr Parmelia physodes 

 (L.) Ach. När jag under en exkursion till denna plats den 27 juni äg- 

 nade uppmärksamhet åt denna ganska varierande Parmelia, frapperade 

 mig en del individ, som växte på alarna, hufvudsakligen ned emot basen. 

 De utmärkte sig därigenom, att båltlikarna voro tätare tryckta till under- 

 laget och starkt närmade hvarandra, hvarjämte färgen stötte något i gul- 

 grönt. Mest påfallande voro dock soralen, som bildade skarpt begrän- 

 sade, runda, höga vårtor uppe på båltlikarna, en soralform, som Icke 

 förekommer hos någon Hijpogijmnia. Vid undersökning med lupen vi- 

 sade sig på balfiikarnas öfversida små, runda eller aflånga hål. 



1 verkligheten förelåg här en helt annan art än P. physodes, nämligen 

 P. perlusa (Schrank) Scha>r., som beträffande sporerna så betydligt af- 

 viker från denna, alt den t. o. m. förts till ett annat släkte, Menegazzia 

 Mass. (jfr Th. M. Fries, Lich. scand., p. 118). 



Ett par dagar senare anträffade jag samma art äfven i Horskärrs- 

 mossen, likaledes i betydlig mängd. Här uppträdde den här och där 

 äfven på björk samt sparsamt och svagt utvecklad på gran. Apothecier 

 stodo ej att finna på någotdera stället. 



Utan att beståndet behöfde beskattas för hårdt, kunde rikligt material 

 insamlas för mina Lichencs suecici exsiccati, och kommer arten där att 

 utdelas under no 176. 



Delta fynd är ganska märklijit i ett par hänseenden. Efter litteratu- 

 ren att döma, hör P. perlusa till de allra sällsyntaste bladlafvarna i 

 Skandinavien. Tu. M. Fries säger om densamma i Lichenographia 

 scandinavica (1871), p. 118: -perpaucis locis apud nos hactenus lecta» 

 och anför endast en fyndort i Sverige, nämligen Femsjö i Småland. I 

 Finland var den 1871 anträffad i)å två ställen, i Karelen och i Tavast- 

 land, och i Norge likaledes på två ställen, vid Hingebu i Gudbrands- 

 dalen och på ett ej närmare bekant i västra delen af landet. För Sverige 

 och Finland iuifva, för sa vidt jag kunnat finna, några nya fyndorter 



