(93) 



ej ofrenllif»f*jorts, sedan Lichcnographia scaiidinavica ulkoni. 1 Danmark 

 är arten ännu ej påvisad. I Norge har den ytterligare anträllats vid 

 Kollenestveiten i Granvin (J. Havaas, Bei-gens Museums Aarbog. 1909, 

 p. 12 samt i Tinn (F. Ki.5^R enl. B. Lynge, Botan. Notis. 1910, p. 11); 

 vid Hingelni har den åttMfunnits af Havaas. 



Det är dock antagligt, att /'. pcrlusa förekommer flerstädes i Sverige, 

 men att den förväxlats med P. physodes och, då den ej bär apothecier, 

 ej insamlats. Endast på ett analogt sätt synes det mig kunna förklaras, 

 alt en i verkligheten så distinkt art som t. ex. P. tabiilosa sa länge blif- 

 vit nästan alldeles förbisedd. Till de uppgifter om denna arts utbred- 

 ning, som jag helt nyligen lämnat vid omnämnandet af fasc. VI af 

 Lichenes suecici exsiccati, kan nu tilläggas, att den i Sverige förekom- 

 mer så långt norr ut som i Jämtland; synnerligen vackert utvecklade 

 exemplar insamlades sistförflutna sommar på trätak vid Histafallet i 

 Undersåker, ocli vid Finafors anträffades den ej synnerligen långt nedan- 

 för trädgränsen 



Om substratet anför Th. M. Fries: »rupibus adnata, Havaas i fråga 

 om Kollenestveiten-fyndet: auf der Nordseite eines grösseren Steinblocks. ' 

 Beträffande Bingebu-fyndorten meddelar B. Lynge (efter Havaas): »Den 

 vokser der (Vaalelvdalcn nter Stulsbroen) i betydelig \hengde paa en stor 

 mosgrod sten.» P. pertiisa synes således förut i Skandinavien vara fun- 

 nen endast på sten eller på mossa öfver sten. 1 Södermanland växer 

 den vanligen direkt pa bark; endast en gång anträffade jag den på och 

 bland en Hypnacé, som beklädde barken på en halfdöd alstam. Utom 

 Skandinavien uppträder den, att döma efter uppgifterna i litteraturen, 

 hufvudsakligen på bark. Fndast för Storbritannien (J. M. Crombie, Bri- 

 tish Lichens, p. 262) ställes substratet »on rocks among mosses» framför 

 »on the trunks of trees». Det vill alltså synas, som om arten nära sin 

 nordgräns hölle sig mera nere på stenarna. 



I de länder, som ligga närmast intill Skandinavien, är P. pertusa an- 

 träffad här och där. I Livland och Kurland är den funnen på två ställen 

 redan af A. Bruttan Die Lichenen Est-, Liv- und Kurlands (1870j, p. 

 34]; här växer den på trädstammar »in schattigen Lagen . Några andra 

 än dessa och de finska fyndorterna upptager icke A. Elexkin i sitt ar- 

 bete Lichenes flone Rossitc Mediie (1906). För provinsen Preussen upp- 

 gifver A. Ohlert [Zusammenstellung der Lichenen der Provinz Preussen 

 (1870), p. 31j en fyndort (substratet »Juniperus»). I Tyskland för öfrigt 

 skall den enligt P. Sydow (Die Flechten Deutschlands. 1887) förekomma 

 »an Laub- und Nadelbölzcrn in Gebirgen. Zerstreut». En sammanställ- 

 ning af de spridda uppgifterna om dess förekomst här skulle taga allt 

 för stort utrymme i anspråk. Anmärkas bör dock, att arten synes sak- 

 nas på Riigen, i Hamburgs omgifningar och i Holstein samt i Westfalen. 

 I Storbritannien slutligen är den funnen så långt norr ut som i södra 

 Skotland (J. M. Crombie, British Lichens. 1894 . 



För sin spridning är P. perlnsa hufvudsakligen hänvisad till sorcdierna. 

 I allmänhet utvecklar den sällan apothecier, och inom Skandinavien äro 

 sådana öfver hufvud ej anträffade. De närmaste fyndorterna för fertila 

 exemplar äro Livland och södra Skotland. Det skulle kunna vara ganska 



Surnsk liolanisk Tidskrift 1910. 21 



