(94) 



lockande att inga på betraktelser ötVer det sätt, livarpa arten kan hafva 

 sprldts till fyndorten i Södermanland. Det skulle — att döma efter dess 

 nu kända utbredning — gälla spridning af soredierna öfver betydande 

 sträckor. Men sädana betraktelser kunna näppeligen komma att röra 

 sig annat än på de rena gissningarnas område. Enligt mitt förmenande 

 är det mycket sannolikt, att Södermanlands-fyndortens isolerade ställning 

 endast är skenbar. Såsom redan ofvan framhållits, är det nog så an- 

 tagligt, att arten förekommer flerstädes men blifvit förbisedd. Med en 

 rätt stor grad af visshet torde dock kunna påstås, att P. pertusa är 

 gammal i orten, redan på den grund, att den förekommer ymnigt på 

 två platser, skilda af skogbevuxna höjder. Det växtsamhälle, hvari den 

 uppträder, bär också en ålderdomlig prägel icke blott i den meningen, 

 att de däri ingående träden i allmänhet äro gamla och skröpliga. Vege- 

 tationen i och vid dessa högmossar har ända in på senaste tiden för- 

 skonats från åverkan genom timmer- eller kolvedshuggarens yxa; ej heller 

 har den berörts af svedjandet eller gölesbränningen», som i denna del- 

 vis af tinnar brutna bygd fortlefde till för knai)pt en mansålder sedan 

 och som gått fram öiVerallt, där marken varit lämplig för den primitiva 

 rågodlingen i)å svedjelanden eller »gölena . Den har fått utveckla sig 

 ostördt och kvarstår med all sannolikhet tämligen oförändrad till de all- 

 männa dragen från tiden, innan människan började djupare ingripa om- 

 bildande på växttäckets sammansättning. 



Gust. O. Malnie. 



Någva nyare fynd af svenska myxomyeeter. 



I den förträffliga öfversikt af Sveriges myxom3'ccter, som Rob. E. Fries 

 publicerade i Öfversikt af K. Vet.-Akad. Förh. år 1891), upjitagas nästan 

 alla märkligare arler af denna intressanta grupp, som då funnos i min 

 under arens lopp hopbragla samling. 



Emellertid har samlingen sedan dess ökats med en del former, som 

 i någon mån kunna vara ägnade att vidga kännedomen om myxomyce- 

 ternas utbredning och artrikedom i vårt land. Och då det kanske vore 

 skada, om dessa fynd helt och hållet öfverlämnadcs åt tystnaden 

 och glömskan, ber jag få omnämna dem med några få ord. 



Först ett par fynd af äldre datum. 



Af gammalt finnes i min samling Physarum Didcrma Rost., som togs 

 af mig den 6 okt. 1892 på aspbark nära Malma vid Uppsala. 



Där finnes älven en form, som bäst stämmer med den beskrifning, 

 som Lister i sin monografi lämnar af J^htjsaiuin niicleuliim Rex, tagen 

 af mig den 22 okt. 1893 i)å kronoparken Åsen vid Uppsala å del område, 

 som nu upptages af hospitalets asylbyggnad. Men då jag hittills ej kun- 

 nnt förskaflå mig amerikanska exemplar af denna art till jämförelse, må 

 uppgiflen lills vidare gälla livad den kan. 



.Jag anser mig liafva återfunnit Phusarimi jhiviim Fries. Hösten 1893 

 fann jag nämligen i Lassby backar invid Up|)sala mycket vackra grup- 



