(103) 



SAMMANKOMSTER. 



Botaniska sektionen at Naturvetenskapliga studentsällskapet 



i Uppsala. 



Den '25 januari 1'J10. 



Docenten (-. Skottsberg höll ett föredrag om Juan Fernandez-öarnas 

 vegetation. Föredraganden behandlade blott fanerogamfloran. Ej mindre 

 än 68 % al" arterna äro endemiska, och bland dem finnas åtskilliga 

 endemiska släkten, som äro af stort intresse, särskildt de egendomliga 

 compositéträden Dendroseris, Robinsonia m. fl. samt en växtfamilj, den 

 monotypiska Lactoridacca'. Sin största släktskap äger floran med Chiles, 

 men så väl ett tropiskt-amerikanskt, som ett australiskt-oceaniskt element 

 ingår äfven. Flera af de endemiska släktena äga inga närmare anförvanter. 

 Floran är säkerligen gammal och torde delvis ha tertiär prägel. Vidare 

 skildrade föredraganden de viktigaste växtformationerna och framhöll till 

 sist, hvilken fara som hotar den enastående vegetationen genom den 

 hänsynslösa behandling, för hvilken den är utsatt. 



Fil. kand. Tu. Halle föredrog om svenska arter af Sagenoptcris och 

 Hijdroplerdngiiim. (.Ifr K. Sv. Vet.-Akad:s Handl. Bd 45. No. 7.) 



Den <V februari 1!)10. 



Fil. kand. (i. Samuelsson höll ett föredrag om de nordiska fjällväx- 

 ternas förhållande till ett klimats insulära eller kontinentala karaktär. 

 En mycket vanlig åsikt var, att ett insulärt klimat gynnar fjällväxters 

 förekomst nedanför fjällens alpina region. Enligt föredragandens upp- 

 fattning hade emellertid så godt som inga säkra bevis för denna åsikt 

 lämnats. Att t. ex. vissa fjällväxter i västra Norge och i Skottland m. 

 1. m. ofta förekomma ända nere vid hafsytan berodde helt säkert vä- 

 sentligen på den rikliga förekomsten af edafiskt gynnsamma ståndorter 

 nära hafsytan på ett ringa afstånd från högfjällen. Det vore knappast 

 visadt, att fjällväxter förekomma oftare nedanför barrskogsgränsen t. ex. 

 i västra Norge än inom Skandinaviens mest kontinentala delar. Före- 

 draganden kunde därför ej instämma med dem, som anse de jämt- 



