(145) 



(lomineranile. Capsclla Inirsa pastoris uppträdde riklig och högväxt å 

 en lindii strax väster om järnvägsstationen ofvan nipbranten. 



Å en vall nära stationen (västerut) uppträdde rikligt Spergula arvensis 

 Y sativa, antagligen isådd. Bland den allmännast förekommande, som 

 bekant till sina vegetativa delar mer eller mindre starkt i brunviolett skif- 

 tande hufvudformen af sativa sjntes här och livar strödda eller lläckvis 

 rikliga exemplar af en albinosvarietet utmärkta af ljus, mer eller mindre 

 gulaktig grönska : 



Spergula (irvciisis L. j- sativa (Boenn.) var. chlorosa u. var.: varietas 

 partibus vegetis foliisque calycinis pallide luteole viridibus 

 sine colore cuilibet brunneo-violaceo. 



Från dessa albinosexemplar insamlade frön utsåddes våren 1907 i 

 Bergianska trädgården och gåfvo där upphof till samma karakteristiska 

 albinosform, som moderplantorna. Förutom de i öfvervägande antal 

 förekommande rena albinosexemplaren uppträdde vid odlingen ett antal 

 exemplar med grenspetsarna och foderbladen mot spetsarna svagt vio- 

 lettskiftande. Sannolikt äro dessa att betrakta som hybridogent upp- 

 komna mellanformer mellan albinosformen och hufvudformen. 



Ett ogräs», som flerstädes kring Vindeln uppträdde rikligt i vårsäden, 

 var Galeopsis speciosa, som nu, den 5 juli, stod i full blom och ofta 

 redan på långt håll framstod såsom vackert färgdominerande. Å ett 

 exemplar iakttogos två fall af sammanväxning mellan i bägge fallen tvenne 

 blommor, den ena komplexen med 2 pistiller och 8 ståndare, den andra 

 med 2 pistiller och 7 ståndare. 



Å ena dikeskanten åt väster nära järnvägsstationen påträfTades ett täm- 

 ligen stort, tufvigt, blommande exemplar af Cerastiiim arvense, troligen 

 det första fyndet af denna växt i Västerbotten. Neuman (1901, p. 540) 

 angifver C. arvense för Skåne — södra Norrland. Berlin (1876, p. 71) 

 uppgifver Uppland såsom den nordligaste svenska fyndorten för denna 

 art. Flere nordliga lokaler för C. arvense ha publicerats af Selim Birger 

 [1909, p. (I46)j, som också omnämner mitt fynd från Vindeln. 



Å en gräsvall invid gästgifvaregården insamlades en albinosform af 

 Festuca riibra med gulhvita småax och ljus grönska.^ 



Äfven här och där kring Vindeln förekom den från Vännäs omtalade 

 albinosformen af Descham})sia ccespitosa. 



Vid Hällnäs påträtlades å ett till synes nyligen planeradt område 

 nära järnvägens godsmagasin en hel del för traktens flora ganska an- 

 märkningsvärda ruderatväxter. Främst bland dessa må nämnas Trifolium 

 spadiceiim, i flera frodiga exemplar. Den första uppgiften i litteraturen 

 om fynd af 7'. spadicenm i Västerbotten stammar från år 1909, då Selim 

 Birger [1909. p. (157" funnit växten vid Badstuträsk, som då torde varit 

 den nordligaste i litteraturen kända svenska lokalen. 



' Wahlenberg (1812, p. 43) nämner, hurusom Festuca riibra i Lappland varierar 

 till axens beskaffenhet: Semper his in locis viridis persistit, nec nisi Vesterbott- 

 niie maturitate interdum rubet.> Enligt Neuman (1901, p. 735) äro småaxen 

 hos Festuca rubra gröna — gulaktiga — violetta — rödbruna». 



