(160) 



Lycoperdon Bull. Sporerna af Stemonitis splendens Rost. synas besitta en 

 viss tendens att stundom fl3'ga högt. Från forstmästaren Gustaf von 

 Post har jag fått samma svamp, tagen af honom vid Granträsk. Lyck- 

 sele socken på en bjälke af tall i taket på en lada den 28 juli 1903. 

 Saken kan ock i viss mån förklaras däraf, att denna myxom\'cet med 

 förkärlek uppträder på relativt friskt trä. 



Comatricha nigra (Pers.) Schroet. 

 » nigra var. laxa Rost. 



> tijphina (Wiggers) Rost. 



Enerthenema papillata (Pers.) Rost., äfven den form, som kallats 



A ne y rop Jw rus crassipes Raunkirer, hvaraf prof sändts till Raunki^r 

 och af honom erkänts. 



Lindbladia effiisa (Ehrenb.) Rost. 



Cribraria pyriformis Schrad. 



Dictydiuni cernnum (Pers.) Xees. 



Tubulina cylindrica (Bull.) DC. 



Reticularia Lycoperdon Bull., observerad nästan årligen och i ganska 

 skiftande former. 



Triehia varia Pers. 

 » fallax Pers. 

 » contorta Rost. 



Hemitriehia rubiformis (Pers.) Lister. 



Hemitricha cluvala (Pers.) Rost., båda årligen observerade. 



Arcyria pomiformis Rost. 

 » pnnieea Pers. 

 » incarnata Pers. 

 » milans (Bull.) Grev. 



» Oerstedii Rost., mycket sällsynt, funnen en enda gäng, den 10 

 oktober 1893. 



Periehcena po])alina Fr. på askbark, numera försvunnen från platsen, 

 sedan den jättestubbe. 880 centimeter i omkrets nere vid marken, på 

 hvilken den växte, helt och hållet fått skatta åt förgängelsen. Denna 

 väldiga stubbe var i parentes sagdt sista återstoden af en ärevördig jätte- 

 ask, som omkom genom eldsvåda sommaren 1897, sedan några zigenare 

 användt dess rymliga ihåliga inre till eldstad. 



Den 24 september 1893 anträfFadcs på en löfträdsstubbe i gamla brunns- 

 |)arken vid I-^klundshof några små ockragula, metallskimrande plasmodio- 

 karper, att döma af den mikroskopiska undersökningen sannolikt en 

 form af Perichmna pojjiilina Fr., ehuru till det yttre betydligt afvikande 

 från den vanliga. 



Lycogala epidcndron (L.) Fr. 



Detta blir sammanlagdt 30 arter, däraf 2 mycket sällsynta, och 4 for- 

 mer, alltså ungefär fjärdedelen af alla kända svenska arter. Det är så- 

 lunda endast i förhidhinde till den obetydliga utsträckningen af området 

 i fråga som totalsillran blir något så när afsevärd. 



Anmärkas må, att ett tiotal af de upi)räknade arterna anträffats ute- 

 slutande på gamla stubbar af Salix fragilis L. 



