52 



Vaptofta-Asaka-lokalen. 



Den 9 augusti 1906 tillbragte jag i Vartofta-Åsaka, åtföljd af 

 fil. kand. A. Stalin. Vi uppsökte här prosten E. .1. Wersén och 

 bonden Klas Jansson på Bondegården och erhöllo af dem synner- 

 ligen värdefulla upplysningar. 



Ett stycke N om sockenkyrkan går en liten rullstensås fram. 

 Där den vid Bondegården genomskäres af landsvägen, gör den ett 

 knä. Sf/po-lokalen delas härigenom i två partier, ett östligt till- 

 hörande prästgården och ett västligt på Bondegårdens ägor. 



Östra partiet. Åsen går i NO — SV och är här liksom öfver den 

 del af dess lopp, som jag hann följa, getryggartadt utbildad. På en 

 kortare sträcka hade prosten Wersén och Klas Jansson funnit, den 

 förre i l)örjan af 1890-talet, den senare för 1 — 2 år sedan, resp. 1 

 och 2 individ. Det första individet hade varit stort med minst ett 

 10-tal inflorescenser, som på en gång hade blifvit hänsynslöst afryckta 

 af någon våldsverkare. Det kunde ej nu återfinnas — antagligen 

 hade det snart efter våldsgärningen utdött — men i samma enbuske, 

 intill hvilken det stått, fanns ett ungt sterilt individ. Jansson's 

 exemplar, som mera sparsamt hade blommat, återfunnos båda, 

 äfven de för året sterila. Det största bildade en rund tufva på c. 

 1 dm diameter. Dessutom lyckades vi inne i enbusken uppspåra 

 tvenne unga sterila individ. 



Inom området för Wersén's och Jansson's exemplar utskärs en 

 profyta, hvars norra och södra gränser förlades strax utom de 

 nämnda .S/z/jfl-förekomsterna. Sluttningen var brant, c. 20 ° åt SO. 

 Högsta punkten belägen drygt 2 meter under Asaka kyrkas sockel 

 (enligt generalstabskarlan 224,1 o m ö. h.). Kullens nedersta parti 

 var redan något beladt, annars belas lokalen svagt och först på sen- 

 sommaren och hösten. Detta belade parti sträckte sig .'i m ofvan 

 den nedanför liggande åkern. Åsens rygg låg c. 10 m ofvan den- 

 samma. Profytan sträckte sig från den nämnda o-meterslinjen upp 

 till askrönet, som utgjorde profytans öfre 20 m långa begränsnings- 

 linje. Från ändpunkterna af denna fälldes vinkelräta linjer nedför 

 åssluttningen. — Asmaterialet bestod af ett något lerigt grus med ej 

 starkt rullade stenar. Gruset var rikt på sibiriska skiffrar och kalk- 

 stenar. Det läcktes af en 20-20 cm maklig, lucker, svart, sten- och 

 grusblandad mylla. Fuktighelsgrad ~^^^ . 



