59 



rung der Stranddistel (Erijngiiim maritimiim) ergriffen hat.» Ascher- 

 SON och Graehner vittna på samma sätt p. 108: »Die decorative 

 Verwendung dieses i^aiich, besonders in Nordwest-Europa in Gärten 

 gezogenen) Grases, dessen Fundorte deshalb oft allgemein bekannt 

 sind und zuweilen bis zur Vernichtung der Pflanze ausgebeutet 

 werden, ist namentHch im östlichen Gebiete allgemein. Schon vor 

 dem Aufkommen der Makart-Bouquets war es im nordöstlichen 

 Flachlande allgemeine Sitte, den »wilden Flachs» in Vasen als 

 Zimmerschmuck aufzustellen. » 



4) Bolanisternas insamlingar. Hur mycket det än är att beklaga 

 för Slipats historia, kan man knappast klandra Åsaka-borna för att 

 de plockade det vackra gräs, som prydde backarna i deras hem- 

 bygd. De visste ej, hvilket betydelsefullt naturminnesmärke de 

 hotade i dess existens; och de voro ju i sin fulla rätt. Detta äro 

 icke de växtsamlare och botanister, som år ut och år in hemsöka 

 Asaka för att roffa åt sig de stackars exemplar, som för tillfället 

 stå i sin fruktskrud. De veta också eller borde vela, hvilken fara 

 deras insamlingar af den rara växten innebära för dess fortlefvande. 

 Uppgräfvandet eller uppryckandet af hela exemplar är naturligtvis 

 den värsta vandalismen, men äfven de, som inskränka sitt samlarnit 

 till att endast taga en eller annan inflorescens, göra under när- 

 varande förhållanden obotlig skada. Hvarje minskning af den 

 eventuella föryngringen genom frö är nu, sedan växten blifvit så 

 sällsynt, som nyss framhölls, ödesdiger. — De få 1906 kvarlefvande 

 exemplaren voro allesammans unga. Detta visar i själfva verket, 

 huru efterhållen Stipa är af botanisterna. 



Det är en bjudande plikt för oss botanister att söka få de äre- 

 vördiga S/ipa-lokalerna vid Asaka skyddade. Båda områdena på 

 ömse sidor om landsvägen måste kringgärdas och deras flora frid- 

 lysas. Ungefär 100 meter af hvardera åssträckningen är tillräckligt, 

 och på Bondegårdens ägor är det nog att låta den norra inhägnaden 

 framgå öfver själfva åskammen. 



Dala-lokalen. 

 I Carl Hartmans herbarium, hvilket som bekant förvärfvats af 

 Uppsala universitets botaniska institution, ligga ett par exemplar af 

 Stipa pennata utan etikett, men åtföljda af denna skrifvelse: 



Höglärde Herr Lector Hartman! 

 Emedan jag funnit Stipa pennata på ett förut okändt växtställe, 

 tar jag mig friheten att underrätta Herr Lector Hartman derom. I 



