60 



Valtorp lär hon, enligt uppgift vara utgången. Jag fann henne på 

 en kulle tillhörig Stenåsen, Yi "lil f^"^" Dala kyrka, P, mil från 

 Sköfde. Högaktningsfullt och ödmjukast 



N. S. Linnarsson, 



stud. vid Skara Ii. element. 



Att hon finnes här, intyga: 



Ernst Andersson, L. Dahlström, 



stud. vid. Skara högre Elem. Skollärare. 



Sköfde Dala Stenåsen d. 4 Aug. 1864. 



Så lyder i all sin rörande naivitet primärrapporten om det märk- 

 liga fynd, som på sin tid rentaf troddes återhörda Slipa pennata åt 

 den svenska floran. Den unge sagesmannen född i Dala s:n 1844,, 

 hvilken 1879 afled som komminister i Börstig, fick i tionde upp- 

 lagan af Hartman's Flora 1870 den tillfredsställelsen alt se silt 

 meddelande vederbörligen registreradt. 



Den 28 juni och den 8 augusti 1906 besökte jag i sällskap med 

 kandidat A. Stalin platsen i fråga och den 29 juni 1907, då jag 

 hade nöjet att demonstrera den för Svenska botaniska föreningens 

 exkurrenter, blef jag i tillfälle att göra ett par kompletterande iakt- 

 tagelser. Vid det första besöket hade jag också förmånen att åt- 

 följas af platsens ägare, patron Edström på Stenåsen, med hvilken 

 jag fick rådgöra om, huru Stipa skulle för framtiden kunna skyddas. 



Lokalen kallas i trakten Varholmen. Den utgöres af det sydostliga 

 rundade utsprånget af en ortocerkalkbrant. Fig. 1. Denna svänger på 

 ena sidan af detta utsprång om åt NNO, på den andra åt VSV. Terrän- 

 gen ofvan brantens kant är upptagen af åker, likaså slätten nedanför. 

 Själfva branten täckes af ett tunt lager morän och vittringsjord under 

 djup mylla, som på grund af den starka lutningen icke kunnat upp- 

 plöjas. Betning förekommer, men är ej så intensiv som vid Bonde- 

 gården. Växllighelen består af örtbacke och därur utvecklade törn- 

 snår. Längst at väster sticka några Häckar af ortocerkalkens hori- 

 sontella skikt fram. Dessa Häckar hysa den egendomliga alfvar- 

 vegetation, som utmärker de angränsande stora ortocerkalkslätterna, 

 och hvilken vi känna genom Witte's undersökningar. 



Själfva Varholmeiis öfre kant ligger c. 196 m ö. h. och c. 20 m. 

 ofvan den nedanför liggande dalgången. Slipa och Diacocephalum 

 växa på den del af sluttningen, som vetter åt SO. På en profyta, 

 som fullt oinfatlar detta område och hvilket motsvaras af det tätaste 

 .7//n//;e/w.s-beståndet på hela branten, bestodo fältskikten af strödda 



