64 



Anthemis tinctoria och Eqiiisetiim arvense ha kanske och Medicago 

 Iiipiilina säkerligen åkerns närhet alt tacka för sin förekomst. 

 Sediim acre förekom hnfvudsakhgen på de små fläckar, där ortocer- 

 kalken var blottad. 



På Varholmens topp tinnas stenrösen och en egendomlig sten- 

 sättning. Här Aäxte Draha incana, Lathyrns pratensis, Riibiis idceiis 

 och Thcdicirum simplex. — Västerut på branten fortsattes formationen 

 med tunnsådd Jnniperiis. Den var här fattigare på arter än profytan 

 — bland annat saknades alldeles Sti})a och Dracocephaliim — men 

 Phleiim Boehmeri och Lalhyrus heterophyllus tillkommo. På de bara 

 hällarna funnos, som nämndt, små alfvarsamhällen med Peltigera 

 riifescens och Lecanora hracteatn som karaktärslafvar. 



Traditionen förtäljer, att när Linnarsson kom gående nedanför 

 Varholmen, fick han se den skimra hvit af S///;a-plymer. Alla 

 uppgifter åren närmast efter Linnarsson's fynd stämma också sam- 

 man i att Stipa var ymnigare än nu. Då vid Åsaka upplöjning, 

 betning och kryddkvaslplockning spelat hufvudrollen i de gamla 

 .S/z/^a-beståndens sprängning, kan man knappast tillräkna dessa 

 moment någon större betydelse för Dala-lokalens spoliering. Bran- 

 tens gränser mot åkrarna äro nog uråldriga. Betningen har, åt- 

 minstone senaste tiden, ej varit stark, och de talrika enbuskarna ha 

 lämnat ett verksamt skydd mot kreaturen. Allmogen tyckes icke 

 fästa någon vidare uppmärksamhet vid Varholmens vegetation. 



Nej, den verkliga orsaken till att Stipa pennata här befinner sig 

 i ett tydligt och raskt fortgående försvinnande är ingen annan än 

 den, att växtsamlare tillåtas obehindradt föröfva sina plundringar. 

 Och hvilka mängder af exemplar — hundraden och åter hundraden 

 ha under årens lopp sammanrolfats — bgga ej, tack vare beställ- 

 samma bytesinstitutioner kringspridda i gamla växtsamlingar, främst 

 skolpojkslierbarierna landet, för att ej säga Europa rundt! En af 

 vår Horas märkligaste medborgare bortryckt från sin uråldriga hem- 

 ort, och vinsten: en massa hötappar, af hvilka de llesta nu mögla 

 bort i skrubbar och vindskontor. 



Situationen är också liksom vid Hondegården under närvarande 

 förhallanden så tillspetsad, att den, som endast tager så litet som 

 en enda frukt, kan påskynda växtens totala utrotande. 



Det område, som här behöfver fridlysas och inhägnas, är Ii le! 

 och begränsadt: Varholmen och branten till strax bortom Lalhyrus 

 h('t('ropluilliJS-]H'^\i\n(\e[. 



